П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
11 листопада 2024 року                                                                                         м. Київ
 
Справа № 755/4746/24
Провадження № 22-ц/824/12369/2024
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                    судді-доповідача Стрижеуса А. М., 
                                    суддів: Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,
 
сторони:           позивач        Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова 
Компанія «Кредит-Капітал»
відповідач   ОСОБА_1 ,
                                               
розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» Дмитрів Вікторії Степанівни, на рішення Дніпровського районного суду міста Києва 24 квітня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У березні 2024 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом в якому просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 8960310 від 14.12.2022 року у розмірі 40 250,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між ТОВ «Мілоан» та  ОСОБА_1 14.12.2022 року було укладено кредитний договір № 8960310, згідно з яким  ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 10 000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені умовами Кредитного договору. ТОВ «Мілоан» виконав свої зобов`язання, проте, ОСОБА_1 порушив умови щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів, яка станом на 30.05.2023 року становить 40 250,00 грн., з яких: 10 000,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 29 250,00 грн. - прострочена заборгованість за відсотками; 1 000,00 грн. - прострочена заборгованість за комісією, що є предметом позовних вимог.
27.04.2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги № 95-МЛ, згідно умов якого ТОВ ФК «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до боржників, в точу числі до відповідача  ОСОБА_1 за кредитним договором № 8960310 від 14.12.2022 року.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29.04.2024 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит Капітал» суму заборгованості за кредитним договором № 8960310 від 14.12.2022 в сумі 13 250,00 грн. та судовий збір у розмірі 996,80 грн. В решті заявлених вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, розрахунок заборгованості включає період, який виходить за межі строку кредитування. Також, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано будь-яких доказів, що позичальником було пролонговано строк кредитування у порядку, визначеному п. 2.3 договору (а.с. 33-34).
21 травня 2024 року представник ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» - Дмитрів В.С. подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в обґрунтуванні доводів якої вказує, що відповідно до пунктів 1.3, 1.3.1, 1.3.2 кредитного договору № 8960310 кредит надається строком на 105 днів з 14 грудня 2022 року і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 29.12.2022 року (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 29.03.2024 року (дата остаточного погашення заборгованості). Відповідно, позивач стверджує, що період нарахувань не перевищує останньої дати погашення боргу за весь період кредитування.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 травня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» Дмитрів Вікторією Степанівною, на рішення Дніпровського районного суду міста Києва 24 квітня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
29 травня 2024 року матеріали справи № 755/4746/24 надійшли до Київського апеляційного суду.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 серпня 2024 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише 
у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Мілоан» та  ОСОБА_1 14.12.2022 року було укладено кредитний договір № 8960310, згідно з яким  ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 10 000,00 грн., зі сплатою платежу кредиту, процентів та комісії і включає в себе складові, визначені у підпунктах 1.5.1-1.5.2. Договору. Даний договір підписаний електронними підписами з одноразовим ідентифікатором (п. 6 кредитного договору).
Відповідно до пункту 2.1. договору, кредит надається позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок.
Згідно із пунктом 3.3.2. договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п. 1.1.-1.5. та п. 2.4. цього договору.
У відповідності до п. 4.2 Кредитного договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування (датою остаточного погашення заборгованості, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.5.3 Договору, в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України.
Згідно із пунктом 6.1. договору, цей кредитний договір укладався в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МІЛОАН» та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4. договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5. договору). Цей договір (з додатками 1, 2 та Правилами) набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі (п. 7.1 договору).
Додатком № 1 до договору є графік платежів, згідно з яким визначено до сплати сума кредиту, проценти за користування кредитом, комісія за надання кредиту.
Згідно із довідкою ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію, підписаної представником ТОВ «Мілоан» Вініченко О. В., відповідач  ОСОБА_1  ідентифікований, як позичальник за укладеним договором, оскільки погодився, підписавши 14.12.2022 аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора направленого на номер телефону відповідний договір (Z88611).
Згідно з Платіжним дорученням № 89097008 від 14.12.2022 року ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок відповідача  ОСОБА_1  10000,00 грн., призначення платежу: Кошти згідно договору.
Отже, вище встановленими обставинами справи підтверджується факт укладення між сторонами кредитного договору від 14.12.2022 року.
Разом з тим, будь-яких доказів того, що відповідач повернув кредит та нараховані відсотки у строк, передбачений договором, або ж вносив платежі щодо погашення заборгованості, матеріали справи не містять.
Також, як вбачається з матеріалів справи, 27.04.2023 між ТОВ «Мілоан» та позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги № 95-МЛ, відповідно до умов якого та у відповідності до ст. 512 ЦК України ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 8960310 від 14.12.2022 року.
Згідно витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 95-МЛ від 27.04.2023 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 40 250,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 10 000,00 грн.; прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить - 29 250,00 грн.; прострочена заборгованість за комісією становить - 1000,00 грн.
Відповідно до наданої копії листа-претензії від 06.12.2023 року за вих. № 22680420 позивачем на адресу відповідача скеровувалась досудова вимога, щодо погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.56).
Однак, станом на день розгляду справи, вказана вимога відповідачем була проігнорована, а зобов`язання за кредитним договором належним чином ним не виконано.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб) а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
У відповідності до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу має бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частинами 1, 2 статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Правилами регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, зокрема те, що відповідачем не доведено факту належного виконання ним умов кредитного договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у позивача наявні правові підстави для звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним 
і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення відсотків,  зазначеним вимогам закону не відповідає.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За правилами ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки.
Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України передбачають, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України зазначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).
Вказаний висновок підтверджено Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 (провадження № 61-18379св21).
На дані висновки посилається суд першої інстанції у своєму рішенні від 29 квітня 2024 року.
Як вбачається з матеріалів справи, 14 грудня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та  ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 8960310, згідно з яким ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 10 000,00 грн. на строк 105 днів, зі сплатою платежу кредиту, процентів та комісії. 
Відповідно до пункту 1.3 кредитного договору, підпунктів 1.3.1, 1.3.2, кредит надається строком на 105 днів з 14.12.2022р. і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 29.12.2022 року, а поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 29.03.2023 року (дата остаточного погашення заборгованості).
Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припинилося лише 29 березня 2023 року.
Пунктами 1.5.1, 1.5.2, 15.3, 1.6, 1.7 договору встановлено, що комісія за надання кредиту: 1000,00 грн., яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: протягом пільгового періоду: 2250,00 грн., які нараховуються за ставкою 1.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду, та проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 27000.00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2, 2.3 цього договору.
За змістом вищевказаних вимог закону та умов кредитного договору строк повернення всієї суми кредиту, відсотків та комісії настав саме 29 березня 2023 року й саме в межах цього строку ТОВ «Мілоан» мало право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом.
Як вбачається з матеріалів справи, нарахування процентів за користування кредитними коштами за договором про споживчий кредит № 8960310 від 14 грудня 2022 року було проведено наступним чином: з 15 грудня 2022 року по 29 грудня 2022 року за ставкою 1,5 % на день, а за період після спливу строку пільгового періоду кредитного договору - з 30 грудня 2022 року по 29 березня 2023 року за ставкою 3 % від фактичного залишку за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.
Тобто сторони, користуючись принципом свободи договору, погодили, що в період дії пільгового та поточного періоду, який в розумінні закону є строком кредитування, позичальник сплачує проценти відповідно до п. 1.5.2 та п. 1.5.3. Ці проценти є платою за правомірне (договірне) користування кредитом і нараховуються на підставі статті 1048 ЦК України.
Ураховуючи те, що кредитором нараховано передбачені договором проценти за користування кредитом виключно на період дії кредитного договору, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції.
Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору.
Поданий позивачем розрахунок заборгованості, є чітким, повним та розгорнутим по окремим категоріям. Даних на його спростування матеріали справи не містять.
Отже, вимоги позивача про стягнення відсотків є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Також колегія суддів зазначає, що умови укладеного між сторонами кредитного договору відповідачем  у судовому порядку не оспорювались.
Визначаючи розмір заборгованості за грошовим зобов`язанням, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами.
В свою чергу, суд першої інстанції наведеного вище не врахував та, не дослідивши в повному обсязі наданий позивачем розрахунок, умови договору, не встановив дійсний обсяг відповідальності відповідача за нарахованими відсотками за користування кредитом.
Яквбачається із розрахунку, наданого позивачем, нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалася ТОВ «Мілоан» до 29.03.2023 року, після вказаної дати нарахування відсотків не здійснювалося. Розмір нарахованої, не погашеної заборгованості становить 40 250, 00 грн.
Тобто, Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» нарахування відсотків здійснювалося відповідно до погоджених умов договору та в обумовлений сторонами строк кредитування, тобто, до 29.03.2023 року.
Отже, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, дійшов до помилкового висновку про незадоволення позовних вимог в частині стягнення відсотків в розмірі 29 250 грн.
Враховуючи задоволені вимоги про стягнення тіла кредиту 10 000 грн. та комісії 1000 грн., рішення щодо яких не оскаржено, загальна сума, яка підлягає  стягненню з боржника має становити 40 250 грн, з яких 10 000 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 29 250, 00 грн. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами, та 1000 грн. - комісія за надання кредиту, що узгоджується із умовами договору погодженого сторонами.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи, що резолютивна частина рішення, викладена судом таким чином, що в рішенні зазначено лише загальну суму заборгованості, без конкретизації щодо боргу за тілом кредиту, відсотками, та комісією , а також те, що за результатами апеляційного перегляду позовні вимоги позивача задовольняються в повному обсязі та розмір заборгованості збільшується, колегія суддів приходить до висновку, що рішення районного суду підлягає скасуванню, а не зміні.
Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» Дмитрів Вікторії Степанівни підлягає задоволенню, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 квітня 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» та стягнення з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал»  заборгованості  за кредитним договором  № 8960310 від 14 грудня 2022 року у розмірі 40 250 грн.
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 цієї статті,  судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України  інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.
При подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі  3 028,00 грн.
Після перегляду справи в суді апеляційної інстанції позов було задоволено повністю.
При подачі  апеляційної скарги позивачем було сплачено судовий збір у розмірі      4 542,00 грн.
За результатами апеляційного перегляду справи   апеляційну скаргу  було задоволено, рішення  суду першої інстанції було скасовано та ухвалене нове судове рішення про задоволення  позовних вимог, а тому з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» підлягають стягненню  судові витрати по  сплаті судового збору за подання позовної заяви та  апеляційної скарги у сумі 3 028, 00 грн + 4542, 00 грн = 7570 грн.
Керуючись ст. ст. 141,  263,  367,  368, 374, 376,   381, 382, 384 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» Дмитрів Вікторії Степанівни -  задовольнити.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва 24 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, наступного змісту.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з   ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (код ЄДРПОУ 35234236,  місцезнаходження: 79029, Львівська область, місто Львів, вулиця Смаль-Стоцького, будинок 1, корпус 28, 3-й поверх) заборгованість  за кредитним договором № 8960310 від 14 грудня 2022 року у розмірі 40 250, 00 грн.
Стягнути з   ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (код ЄДРПОУ 35234236,  місцезнаходження: 79029, Львівська область, місто Львів, вулиця Смаль-Стоцького, будинок 1, корпус 28, 3-й поверх) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3 028, 00 грн.
Стягнути з   ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (код ЄДРПОУ 35234236,  місцезнаходження: 79029, Львівська область, місто Львів, вулиця Смаль-Стоцького, будинок 1, корпус 28, 3-й поверх) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4 542, 00 грн.
  Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Суддя-доповідач                                                                              А. М. Стрижеус
 
Судді:                                                                                                Л. Д. Поливач
 
                                                                                                                      О. І. Шкоріна