ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року 
м. Київ
справа № 500/4697/22
адміністративне провадження № К/990/19566/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Стеценка С.Г., Бучик А.Ю., розглянувши у попередньому судовому засіданні в касаційному порядку справу за позовом ОСОБА_1 до Управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради, Тернопільської міської ради про визнання протиправним та скасування повідомлення, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду у складі судді Мандзія О.П. від 18 січня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів Сеника Р.П., Іщук Л.П., Онишкевича Т.В. від 26 березня 2024 року,
УСТАНОВИВ:
ВСТУП
У цій справі позивачка порушувала питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, покликаючись на висновок судового експерта у кримінальному провадженні, у якому заявниця брала участь у статусі потерпілої та була обізнана про проведення відповідної експертизи.
Верховний Суд вважає, що підстав для такого перегляду у цій справі не виникло та підкреслює, що нововиявленими не можуть визнаватися ті обставини, які встановлюються на підставі доказів, що не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі, або обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях.
Перегляд такого судового рішення за нововиявленими обставинами не повинен суперечити принципу правовладдя і підривати один з таких його ключових елементів як юридична визначеність, оскільки не має на меті усунути судові помилки або ініціювати повторний розгляд справи з однією лише метою - домогтись ухвалення у ній нового судового рішення за відсутності для цього виключних, вагомих й непереборних обставин.
I. ІСТОРІЯ СПРАВИ
I.I Короткий зміст позовних вимог
1.          У грудні 2022 року ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до суду з позовом в до Управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради, Тернопільської міської ради (далі також Управління, Міськрада відповідно, відповідач), у якому просила:; 
-          визнати протиправними дії Управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради;
-          визнати протиправним та скасувати повідомлення Управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради № 41 від 8 грудня 2022 року (далі також спірне, оскаржене повідомлення).
2.          Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 березня 2023 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 2 жовтня 2023 року, у задоволенні позову відмовлено.
3.          У листопаді 2023 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла заява позивачки, у якій вона просила переглянути рішення цього ж суду від 28 березня 2023 року за нововиявленими обставинами, скасувати його і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
4.          Обґрунтовуючи підстави для перегляду судового рішення за нововиявленою обставиною заявниця покликалася на висновок експерта за результатами проведення земельно - технічної експертизи від 20 грудня 2019 року № 416/19-22, складений в ході кримінального провадження № 420172512016210010004195 від 21 грудня 2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених статтею 356 та частиною другою статті 366 Кримінального кодексу України, яким встановлено, що 3 березня 2011 року Інспекцією Державного архітектурно - будівельного контролю в Тернопільській області видано сертифікат відповідності № ТП000553 на відповідність закінченого будівництвом об`єкта (окремого пускового комплексу) - зупинки громадського транспорту «вул. Протасевича» з об`єктом торговельно - побутового призначення за адресою АДРЕСА_2. Згідно з Державним класифікатором будівель і споруд ДК 018-2000 об`єкт (окремий пусковий комплекс) класифіковано за кодом 1230.1. як торгові центри, універмаги, магазини.
5.          З огляду на це позивачка вважала, що видача сертифіката на об`єкт згідно Класифікатора свідчить, що такий являється нерухомим майном, а не тимчасовою спорудою.
6.          На думку заявниці, виявлений судовим експертом юридичний факт про те, що об`єкт, на який видано сертифікат відповідності №ТП 000553 від 3 березня 2011 року, являється нерухомим майном, є істотною нововиявленою обставиною і якщо б висновок експерта як доказ міг бути доступний до початку розгляду справи, то він, на переконання позивачки, міг би призвести до іншого результату судового розгляду.
I.II Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
7.          Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 січня 2024 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2024 року, у задоволенні вищевказаної заяви відмовлено.
8.          Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що обставини, які виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, не можуть визнаватися нововиявленими.
9.          Суди попередніх інстанцій установили, що позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що об`єкт торгово - побутового призначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» не є тимчасовою спорудою, яка влаштована без документів, оскільки такий був збудований, а не влаштований і не самовільно, а згідно рішення Тернопільської міської ради від 30 квітня 2009 року № 5/26/81 та договору оренди землі від 31 липня 2009 року після отримання від Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у Тернопільській області дозволу на початок будівельних робіт від 13 вересня 2010 року.
10.          Також установлено, що на закінчений будівництвом прийнятий до експлуатації об`єкт позивач отримала акт готовності об`єкта до експлуатації № 588 від 22 лютого 2011 року, на підставі якого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області видано сертифікат відповідності № ТП000553 від 3 березня 2011 року.
11.          При цьому, під час розгляду цієї справи у судах першої та апеляційної інстанцій, позивачка наполягала, що державна реєстрація права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна безумовно свідчить про неможливість віднесення такого об`єкта до тимчасової споруди.
12.          З огляду на вищезазначене, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що про обставини, які викладені у висновку експерта за результатами проведеної земельно-технічної експертизи від 20 грудня 2019 року № 416/19-22 у кримінальному провадженні                              № 2016210010004195 від 21 грудня 2016 року, позивачка доводила під час розгляду справи у судах обох інстанцій, обґрунтовуючи позовні вимоги і доводячи протиправність рішення відповідача. Тобто ці обставини входили до предмету доказування у справі, були відомі суду та учасникам справи, а тому не можуть вважатись нововиявленими.
13.          Крім того у оскаржуваних судових рішеннях зазначено, що доказ, на який позивачка покликається у своїй заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, міг бути поданий суду в процесі розгляду справи при добросовісному ставленні позивачки до своїх процесуальних прав та обов`язків, яка також не була позбавлена можливості у порядку, встановленому законом, ініціювати питання про призначення відповідної експертизи.
I.III Короткий зміст вимог касаційної скарги
14.          Не погоджуючись із вищевказаними судовими рішеннями, позивачка подала касаційну скаргу, в якій, покликаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
II. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
15.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Тернопільської міської ради від 30 квітня 2009 року № 5/26/81 суб`єкту підприємницької діяльності ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,0250 га, в тому числі за рахунок земель житлової та громадської забудови, площею 0,0114 га, за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, площею 0,0136 га, для будівництва та обслуговування зупинки громадського транспорту «вул. Протасевича» з об`єктом торговельно-побутового призначення за адресою: АДРЕСА_2 з наданням земельної ділянки, загальною площею 0,0250 га в оренду терміном на п`ять років для будівництва та обслуговування зупинки громадського транспорту «вул. Протасевича» з об`єктом торговельно-побутового призначення за адресою:  
АДРЕСА_2. 16 .          На підставі вищевказаного рішення, 31 липня 2009 року між Тернопільською міською радою (орендодавець) та СПД ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди землі, згідно умов якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення (землі житлової та громадської забудови), загальною площею 250,00 кв.м., в тому числі: 250,00 кв.м. землі змішаного використання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , з терміном дії до 30 квітня 2014 року. Передача земельної ділянки оформлена сторонами шляхом підписання акту приймання-передачі земельної ділянки від 19 листопада 2009 року.
17.           24 листопада 2010 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної інвентаризації» на замовлення ФОП ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт на громадський будинок торговельно-побутового призначення по АДРЕСА_2 .
18.          Актом готовності об`єкта до експлуатації № 588 від 22 лютого 2011 року підтверджено готовність до експлуатації закінченого будівництвом об`єкта зупинки громадського транспорту по вул. Протасевича з об`єктом торговельно-побутового призначення по АДРЕСА_2 , код об`єкта згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК018-2000 1230.1 (торгові центри, універмаги, магазини), а 3 березня 2011 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області видано сертифікат відповідності № ТП000553, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта зупинки громадського транспорту «вул. Протасевича» з об`єктом торговельно-побутового призначення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил та підтверджено готовність об`єкту до експлуатації.
19.          Разом з цим, рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 19 листопада 2014 року № 1185 «Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування» вирішено, зокрема, Управлінням житлово-комунального господарства, благоустрою та екології, містобудування, архітектури та кадастру, відділу земельних ресурсів організувати і провести роботи по демонтажу тимчасових споруд, які влаштовані без документів, що посвідчують право користування землею, серед яких - тимчасова споруда «ІНФОРМАЦІЯ_1» ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .
20.          Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 579 від 7 липня 2016 року «Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування» вирішено, зокрема: постійно діючій робочій групі організувати та провести роботи з демонтажу тимчасової споруди (об`єкту торговельно-побутового призначення «ІНФОРМАЦІЯ_1»), підприємницьку діяльність здійснює ФОП ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_2 в 10-ти денний термін з дня прийняття рішення.
21.          Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 19 лютого 2021 року державним реєстратором Монастириської міської ради Тернопільської області Савкою С.В. вчинено запис № 40652144 на підставі рішення № 56725057 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на нежитлове приміщення будівлю торговельно-побутового призначення, загальною площею 34 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 2295842661101.
22.          Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2018 року у справі № 607/1078/15-а, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року, скасовано рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради «Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування» від 19 листопада 2014 року № 1185 та «Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування» № від 7 липня 2016 року № 579, в частині демонтажу тимчасової споруди «ІНФОРМАЦІЯ_1» ФОП ОСОБА_1 , що знаходиться у АДРЕСА_2 ).
23.          Постановою Верховного суду від 11 листопада 2022 року у справі № 607/1078/15-а скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 лютого 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
24.          Управлінням муніципальної інспекції Тернопільської міської ради на адресу ОСОБА_1 було направлено попередження № 41 від 8 грудня 2022 року, яким повідомлено про те, що відповідно до рішень виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 19 листопада 2014 року № 1185 та від 7 липня 2016 року № 579 «Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування» тимчасова споруда «ІНФОРМАЦІЯ_1», самовільно влаштована на землях комунальної власності за адресою АДРЕСА_2 , підлягає демонтажу та запропоновано до 31 грудня 2022 року провести демонтаж зазначеного об`єкта власними силами. Також повідомлено, що у випадку ігнорування попередження демонтаж буде проведений в примусовому порядку силами спеціалізованої організації.
25.           ОСОБА_1 оскаржила таке повідомлення в судовому порядку.
26.          Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 березня 2023 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 2 жовтня 2023 року, у задоволенні позову відмовлено.
III. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
27.          Підставою касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
28.          Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права. 
29.          Скаржниця вказує, що суди попередніх інстанцій не дослідили докази, які були подані до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, а саме - висновок експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 20 грудня 2019 року  № 416/19-22 у кримінальному провадженні № 2016210010004195 від 21 грудня 2016 року.
30.          Також наголошує, що про існування вказаного вище висновку позивачка дізналася 21 жовтня 2023 року та вважає, що висновок експерта містить істотні докази нововиявлених обставин.
31.          Копія ухвали про відкриття касаційного провадження у справі та матеріали касаційної скарги у встановленому процесуальним законом порядку вручені усім учасникам цієї справи, що підтверджується наявними у справі рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення та довідкою про доставлення електронного листа.
32.          Відзив на касаційну скаргу відсутній, що однак, відповідно до частини четвертої статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
33.          За приписами частин першої статті 362 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати заяву про перегляд судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили, за нововиявленими або виключними обставинами
34.          Підстави перегляду судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами визначені нормами статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, за приписами частини першої, пункту першого частини другої якої судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
35.          Відповідно до частини четвертою цієї ж статті встановлено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:
1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;
2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
36.          За результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може:
1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;
2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;
3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду (частина четверта статті 368 Кодексу адміністративного судочинства України).
37.          Згідно з положеннями частини першої статті 369 цього ж Кодексу у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу. У разі задоволення заяви про перегляд судового рішення з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, та скасування судового рішення, що переглядається, суд:
1) ухвалює рішення - якщо переглядалося рішення суду;
2) приймає постанову - якщо переглядалася постанова;
3) постановляє ухвалу - якщо переглядалася ухвала.
Верховний Суд за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, визначеної пунктом 3 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, приймає постанову.
V. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
V.I Оцінка доводів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
38.          Відповідно до частин першої - третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
39.          Згідно з частинами першою, другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
40.          Перевіряючи у межах повноважень, встановлених процесуальним законом, та доводів касаційної скарги, які зумовили відкриття касаційного провадження у справі, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і дотримання ними норм процесуального права, а також надаючи оцінку аргументам сторін, Верховний Суд виходить з такого.
41.          У постанові Верховного Суду від 12 вересня 2024 року у справі № 400/3098/22 вже викладено висновки щодо застосування норм статей глави 3 розділу ІІІ Кодексу адміністративного судочинства України, які регламентують питання перегляду судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами.
42.          Зокрема наголошено на тому, що в адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та/або необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду про неї дані. Перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставин, про існування яких стало відомо після ухвалення судового рішення, для досягнення істини у справі.
43.          У цій же постанови визначено, що до нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору. 
44.          Наведено необхідні та загальні ознаками нововиявлених обставин, якими є:
-          існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи й ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява; 
-          на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не були та не могли бути відомі ні заявникові, ні суду, ні іншим учасникам адміністративного процесу; 
-          істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).
45.          Також зазначено, які обставини не можуть вважатися нововиявленими, а саме: ті обставини, які встановлюються на підставі доказів, що не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.
46.          Подібні висновки щодо застосування тих же самих норм права, з покликанням на раніше викладені Верховним Судом правові позиції у постановах від 6 березня 2018 року у справі          № 2а-23903/09/1270, від 3 квітня 2018 року у справі № 477/1012/14-а, від 27 січня 2022 року у справі № 817/1643/18, від 23 червня 2022 року у справі № 820/1394/17, наведено Верховним Судом й у постанові від 7 серпня 2024 року № 360/47/23.
47.          Відповідно до висновків, викладених у мотивувальній частині вказаної вище постанови Верховного Суду, під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення, об`єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду.
48.          А у постановах Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 826/15678/13-а та від 19 березня 2021 року у справі № 233/2311/13-а підкреслено, що відповідно до статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України переоцінка доказів не може бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами, а сам собою факт того, що такі обставини встановлені після завершення розгляду справи не є істотною обставиною.
49.          Такий підхід до застосування такого інституту як перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами обумовлений серед іншого й тим, що відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається та діє верховенство права (правовладдя), одним з основоположних аспектів якого є принцип юридичної визначеності.
50.          Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
51.          За нормами статей 1 та 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколів до неї, а також практику ЄСПЛ та Європейської комісії з прав людини.
52.          Зокрема, як убачається з рішень ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року у справі «Pravednaya v. Russia» (Праведна проти Росії), та рішення від 6 грудня 2005 року у справі «Popov v. Moldova» № 2 (Попов проти Молдови № 2), процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.
53.          У пункті 33 рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» Суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.
54.          Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно із цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, тому сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення ЄСПЛ від 24 липня 2003 року у справі «Ryabykh v. Russia» (Рябих проти Росії) та від 9 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України»).
55.          З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів констатує, що поняття «нововиявлені обставини» не охоплює документ, чи інший визначений процесуальним законом доказ, який є лише джерелом відповідної важливої і суттєвої для встановлення істини у справі інформації, певних даних, відомостей, здатних вплинути на результат розгляду конкретної справи в суді. Під нововиявленими обставинами слід розуміти саме фактично існуючі реальні дані, відомості та інформацію об`єктивної дійсності, а також певні юридичні факти, які мають істотне значення для вирішення конкретного спору та в разі їх врахування судом могли б мати вплив на ухвалення відповідного судового рішення по суті спору.
56.          Саме лише те, що відповідний доказ, який містить у собі певні обставини та/або юридичні факти, на які здійснюється покликання як на нововиявлені, існував на час судового розгляду і вирішення справи, однак не був врахований внаслідок невиконання судом обов`язку офіційного, повного і усебічного з`ясування усіх обставин у справі, які охоплювались предметом доказування, або з огляду на недбале ставлення учасників процесу до своїх процесуальних прав та обов`язків, зокрема в частині подання ними усіх наявних у них доказів, не може утворювати підстави для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення, яке набрало законної сили і підлягає обов`язковому виконанню.
57.          У контексті такого висновку Верховний Суд повторює, що перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами не повинен суперечити принципу правовладдя і підривати один з таких його ключових елементів як юридична визначеність, оскільки не має на меті усунути судові помилки або ініціювати повторний розгляд справи з однією лише метою - домогтись ухвалення у ній нового судового рішення за відсутності для цього виключних, вагомих й непереборних обставин, внаслідок яких ані сторони, ані суд, який розглядав справу, з об`єктивних причин не були і не могли бути обізнані про існування певних охоплених предметом доказування у справі обставин (юридично значимих фактів), й відповідно були позбавлені можливості у встановленому законом порядку їх дослідити, надати їм належну правову оцінку, врахувати їх задля встановлення справедливості у переданому на розгляд суду спорі.
58.          Перевіривши у межах наданих Верховному Суду повноважень правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та дотримання ними норм процесуального права, колегія суддів визнає обґрунтованим наведений у оскаржених судових рішеннях висновок про те, що викладені у заяві позивачки аргументи не вказували на наявність передбачених процесуальним законом підстав для перегляду ухваленого у цій справі рішення по суті спору.
59.          Верховний Суд визнає, що висновок експерта за результатами проведення земельно - технічної експертизи від 20 грудня 2019 року № 416/19-22, складений в ході кримінального провадження № 420172512016210010004195 від 21 грудня 2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених статтею 356 та частиною другою статті 366 Кримінального кодексу України, дійсно існував на момент розгляду та вирішення цієї справи у адміністративних судах.
60.          Водночас згідно вищезгаданого висновку, зміст якого викладався позивачкою у поданій нею заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, та наводиться у касаційній скарзі, вбачається, що такий складений на підставі постанови слідчого органу досудового розслідування від 25 березня 2019 року про призначення земельно - технічної експертизи у кримінальному провадженні № 420172512016210010004195, на вирішення якої було поставлено лише одне питання: чи знаходиться торговий павільйон «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташований по АДРЕСА_2 на земельній ділянці, яку пересікають «червоні лінії», та чи накладаються вони на збудований ОСОБА_1 майновий комплекс?
61.          Об`єктами дослідження у вказаному вище висновку виступали: матеріали кримінального провадження № 420172512016210010004195; матеріали, надані потерпілою ОСОБА_1 ; земельна ділянка за кадастровим номером 6110100000:08:014:0024.
62.          З наведеного вбачається, що позивачка у справі, яка розглядається, брала участь у вищезазначеному кримінальному провадженні у статусі потерпілої та надавала відповідні матеріали для проведення експертизи. При цьому поставлені на вирішення експерту питання не охоплювали обставини стосовно того, чи є належна заявниці зупинка громадського транспорту «вул. Протасевича» з об`єктом торговельно - побутового призначення за адресою АДРЕСА_2 тимчасовою або ж капітальною спорудою. Безпосередньо сама споруда не виступала об`єктом дослідження у згаданій експертизі.
63.          Варто наголосити й на тому, що під час проведення дослідження у зазначеній експертизі судовий експерт досліджував ті ж самі документи, що подавались сторонами у справі, яка розглядається, як докази, зокрема акт готовності закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації від 22 лютого 2011 року № 588 та виданий Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області сертифікат відповідності від 3 березня 2011 року № ТП000553.
64.          Тож під час проведення експертизи нових доказів чи обставин, окрім тих, про які вже було відомо суду та сторонам у справі, що розглядається, не досліджувалось та не встановлювалось. Питання про те, чи є вищевказана зупинка громадського транспорту з торговим павільйоном капітальною спорудою на вирішення судового експерта не виносилось і ним не вирішувалось. У заключній частині висновку не міститься констатації факту того, що вищевказана споруда є капітальною.
65.          Проте позивачка вважає, що істотною нововиявлено обставиною є виявлений судовим експертом юридичний факт про те, що об`єкт, на який видано сертифікат відповідності № ТП 000553 від 3 березня 2011 року, являється нерухомим майном, про що безпосередньо вказано у висновку експерта від 20 грудня 2019 року № 416/19-22, складеному за результатами проведення земельно - технічної експертизи.
66.          Однак варто зауважити, що твердження судового експерта про належність вищевказаного об`єкта до нерухомого майна ґрунтується виключно на дослідженні ним документів, які містились у матеріалах цієї справи та у встановленому процесуальним законом порядку досліджувались і оцінювались судами у справі, що розглядається, а саме: землевпорядної документації щодо відведення земельної ділянки, договору оренди земельної ділянки від 31 липня 2009 року та акту її прийому - передачі від 19 листопада 2009 року, документів, які дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт (дозволу від 13 вересня 2010 року № 469-110), акту готовності об`єкта до експлуатації від 22 лютого 2011 року, сертифікату відповідності № ТП 000553 від 3 березня 2011 року.
67.          Той факт, що зупинка громадського транспорту «вул. Протасевича» з об`єктом торговельно - побутового призначення за адресою АДРЕСА_2 є об`єктом нерухомого майна є лише думкою судового експерта, викладеною у тексті складеного ним висновку, який, до того ж, за приписами частини першої статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України, не має заздалегідь встановленої сили для суду і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього ж Кодексу.
68.          Зазначення у висновку експерта того, що згідно з Державним класифікатором будівель і споруд ДК 018-2000 об`єкт (окремий пусковий комплекс) класифіковано за кодом 1230.1 як торгові центри, універмаги, магазини є лише цитуванням даних, наведених у акті готовності закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації від 22 лютого 2011 року № 588, який, поряд з іншими, перерахованими у пункті 66 цієї постанови Верховного Суду документами, подавався як доказ під час розгляду цієї справи у суді першої інстанції та якому цей суд надав відповідну правову оцінку з відображенням цих мотивів у судовому рішенні, ухваленому по суті спору.
69.          З цих підстав Верховний Суд констатує, що розгляд поданої у цій справі заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами фактично зумовить переоцінку вже зібраним у справі та дослідженим у судових засіданнях доказам, що, однак, не відповідає меті, яка переслідується таким переглядом.
70.          Варто врахувати, що під час розгляду цієї справи позивач наполягала на капітальності такої споруди як закінченого будівництвом об`єкту у розумінні норм Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», й на тому вважала, що на спірні правовідносини слід поширювати саме ці норми, а не норми Закону України «Про благоустрій населених пунктів».
71.          Відповідач такі доводи заперечував й з покликанням, зокрема на раніше ухвалені судові рішення, які набрали законної сили, у інших судових справах стверджував, що вищезгаданий об`єкт належить класифікувати як тимчасову споруду для провадження підприємницької діяльності, яка встановлена самочинно, у зв`язку з чим був переконаний, що така підлягає саме демонтажу у прядку, визначеному нормами Закону України «Про благоустрій населених пунктів», а не примусовому знесенню відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
72.          Отже обставини справи стосовно наявності у зупинки громадського транспорту «вул. Протасевича» з об`єктом торговельно - побутового призначення за адресою АДРЕСА_2 статусу об`єкта нерухомого майна, які позивачка вказує як нововиявлені, сторонами у цьому спорі не визнавались і тому були спірними під час розгляду та вирішення цієї справи у суді, охоплювалась предметом доказування й мали ключове значення для правильного вирішення юридичного спору, який виник між його сторонами, тож підлягали доведенню у судовому процесі в порядку, встановленому законом.
73.          На підтвердження обставин про те, що зупинка громадського транспорту з торговим павільйоном є нерухомим майном, та на спростування таких обставин сторони надавали до суду першої інстанції відповідні докази.
74.          Верховний Суд зауважує, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви, а суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абзац другий частини другої статті 77, частина друга статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України).
75.          Зміст положень статей 77, 79 Кодексу адміністративного судочинства України засвідчує, що докази суду надають учасники справи, а обов`язок довести ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги сторін та їх заперечення, покладається на кожну зі сторін, для чого їм надані відповідні процесуальні права та закріплені процесуальні обов`язки.
76.          Зокрема, за приписами частини другої, пункту 2 частини третьої, пункту 2 частини п`ятої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам.
77.          Поряд із цим й суд, в силу норм частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, повинен вживати визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, для чого за судом закріплені повноваження пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, а ухвалене ним судове рішення повинне відповідати критерію обґрунтованості, тобто бути ухваленим на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина третя статті 242 цього Кодексу).
78.          Верховний Суд вважає, що заявниця, яка у статусі потерпілої брала участь у кримінальному провадженні № 420172512016210010004195 від 21 грудня 2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених статтею 356 та частиною другою статті 366 Кримінального кодексу України, об`єктивно мала можливість бути обізнаною про усі процесуальні рішення органу досудового розслідування, про стан такого провадження та про проведені у ньому процесуальні дії, у тому числі відповідні експертизи та зроблені у них висновки.
79.          У заяві про перегляд за нововиявленими обставинами ухваленого у цій справі судового рішення суду першої інстанції не наведено відомостей про наявність об`єктивних і непереборних причин, які унеможливлювали або істотно утруднювали можливість дізнатись про зазначений у заяві висновок експертизи у кримінальному провадженні починаючи з дати його складання у 2019 році та до моменту подання нею вищезгаданої зави у 2023 році.
80.          Тому Верховний Суд вважає, що висновок експертизи, на який покликається позивачка в обґрунтуванні своїх вимог про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, а також викладені у ньому твердження про те, що, на думку судового експерта, зупинка громадського транспорту «вул. Протасевича» з об`єктом торговельно - побутового призначення за адресою АДРЕСА_2 є нерухомим майном, не є такими, про які учасники цієї справи та суд, який її розглядав, не знали і не могли знати.
81.          З огляду на наявні у цій справі матеріали та зміст ухвалених у ній судових рішень по суті спору, Верховний Суд не встановив того, що сторони мали які - небуть обмеження чи перешкоди у реалізації ними наявних у них процесуальних прав та виконанні закріплених за ними обов`язків як учасників справи у процесі доказування обставин, якими позивачка обґрунтовувала підстави свого позову, а відповідач їх заперечував.
82.          Однак позивачка, за відсутності для цього об`єктивних причин, про існування такого доказу як висновок експерта від 20 грудня 2019 року № 416/19-22, складений за результатами проведення земельно - технічної експертизи у кримінальному провадженні, у якому заявниця брала участь як потерпіла, суд не повідомила і його як доказ у справі не подавала.
83.          Верховний Суд враховує і те, що як засвідчує зміст доданих позивачкою до її заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами документів, зокрема адресованого їй повідомлення слідчого управління Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 10 квітня 2019 року № Ш-21/9/2-2019, ОСОБА_1 була обізнана з тим, що 25 березня 2019 року у кримінальному провадженні № 420172512016210010004195 від 21 грудня 2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених статтею 356 та частиною другою статті 366 Кримінального кодексу України, було призначено судову земельно - технічну експертизу й отримала копію відповідної постанови про призначення вказаної експертизи на 2-х аркушах. Факт отримання таких документів заявниця не заперечує.
84.          Поряд із цим із запитом до слідчого управління Головного управління Національної поліції в Тернопільській області щодо надання у паперовій формі належним чином засвідченого висновку експерта за результатами проведення вищезазначеної експертизи ОСОБА_1 звернулась лише 20 жовтня 2023 року, тобто вже після подання позовної заяви у справі, що розглядається, та після ухвалення у ній судового рішення по суті спору, стосовно якого подано заяву про його перегляд за нововиявленими обставинами.
85.          Проте, як уже зазначалось вище у цій постанові Верховного Суду з покликанням на усталене його правозастосування, не можуть визнаватися нововиявленими ті обставини, які встановлюються на підставі доказів, що не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі, або обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону.
86.          Окрім цього Верховний Суд звертає увагу й на те, що питання стосовно того, чи є зупинка громадського транспорту «вул. Протасевича» з об`єктом торговельно - побутового призначення за адресою АДРЕСА_2 об`єктом нерухомого майна неодноразово з`ясовувалось під час розгляд судових справ господарськими судами у справах  № 921/274/21, № 921/102/15-г/7, № 921/414/16-г/4, № 921/716/16-г/17, № 921/225/16-г/13,          № 921/231/17-г/17, № 921/653/17-г/4 та № 921/266/18.
87.          Так, у постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 жовтня 2016 року у справі № 921/225/16-г/13, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 18 січня 2017 року, констатовано, що подані до суду докази, зокрема технічний паспорт на громадський будинок, не підтверджують того, що побудований позивачкою об`єкт є нерухомим майном. У цій справі касаційний суд вважав, що колегія суддів апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, дійшла вірного висновку про недоведеність позивачкою належними та допустимими доказами того, що об`єкт торговельно - побутового призначення на зупинці громадського транспорту «вул. Протасевича» у м. Тернополі є нерухомою будівлею.
88.          Подаючи позов у справі № 921/225/16-г/13. позивачка намагалася визнати право власності на новозбудований об`єкт на підставі статті 331 Цивільного кодексу України, тобто як на новостворене майно, однак у його задоволенні відмовлено з огляду на відсутність належних та допустимих доказів того, що об`єкт торговельно-побутового призначення на зупинці громадського транспорту «вул. Протасевича» у м. Тернополі є нерухомою будівлею.
89.          У іншій справі № 921/231/17-г/17, у рішенні Господарського суду Тернопільської області від 17 травня 2017 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12 вересня 2017 року, які залишені без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19 квітня 2018 року, господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивачем здійснено будівництво саме тимчасової споруди.
90.          Розглядаючи справу № 921/274/21, Господарський суд Тернопільської області у рішенні від 21 січня 2022 року, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 17 листопада 2022 року, враховував як преюдиційні встановлені у справах                       № 921/102/15-г/7, 921/414/16-г/4, 921/716/16-г/17, 921/225/16-г/13, 921/231/17-г/17, 921/653/17-г/4, 921/266/18 обставини про те, що об`єкт торговельно - побутового призначення на зупинці громадського транспорту «вул. Протасевича» у м. Тернополі не є нерухомою будівлею, а є здійсненим зі сторони позивачки будівництвом саме тимчасової споруди.
91.          Тому Верховний Суд констатує, що зазначені позивачкою обставини стосовно статусу вищезгаданого об`єкта як нерухомого майна не можуть бути визнані нововиявленими, оскільки були спірними та охоплювались предметом доказування не тільки у справі, яка розглядається, а й у інших справах, що розглядались судами господарської юрисдикції усіх інстанцій, рішення у яких по суті спору набрали законної сили. Про такі обставини було відомо як заявниці, так і іншим сторонам цієї справи та суду, який її розглядав та ухвалив у ній судове рішення по суті спору, спираючись на обставини раніше встановлені у інших справах, у тому числі розглянутих Верховним Судом.
92.          Ураховуючи усе вищевикладене, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли по суті правильного та належно обґрунтованого висновку про відсутність у цьому конкретному випадку передбачених процесуальним законом правових підстав для перегляду ухваленого у цій справі судового рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами.
93.          З наведеного вище констатується, що викладений у оскаржуваних судових рішеннях висновок про відсутність підстав для задоволення поданої позивачкою заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами ґрунтується на правильному застосуванні судами норм матеріального та дотриманні ними норм процесуального права.
94.          Доводи касаційної скарги такого висновку не спростовують і Верховним Судом відхиляються як необґрунтовані.
V.IІ Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
95.          За правилами пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
96.          Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.
97.          Провівши касаційний розгляд справи у межах доводів касаційної скарги, які слугували підставою для відкриття касаційного провадження у справі, та повноважень касаційного суду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд дійшов висновку про те, що оскаржені позивачкою судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, а тому скасуванню не підлягають.
98.          Наведені ж скаржницею доводи не містять вагомих і переконливих обґрунтувань, які б вказували на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального або порушення норм процесуального права, та ставили під сумнів законність ухвалених ними судових рішень, а тому Верховний Суд дійшов висновку про те, що у задоволенні поданої позивачкою касаційної скарги належить відмовити.
99.          Керуючись статтями 340, 341, 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 січня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач                                                                      Н.В. Коваленко

Судді:                                                                                                    С.Г. Стеценко

                                                                                          А.Ю. Бучик