06.11.24
22-ц/812/1614/24
Справа № 473/3553/24                          Головуючий у 1-й інстанції Вуїв О. В.
Провадження № 22ц/812/1614/24         Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.

П О С Т А Н О В А
 
Іменем України
6 листопада 2024 року                                                                м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючої-судді: Ямкової О. О.,
суддів: Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В., 
із секретарем: Горенко Ю. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за апеляційною скаргою 
Акціонерного товариства «Акцент - Банк»
(надалі - АТ «Акцент - Банк»)
на заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 серпня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Вуїва О. В. у місті Вознесенськ Миколаївської області зі складанням його повного тексту, по справі
за позовом 
АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И Л А: 
У липні 2024 року АТ «Акцент - Банк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення 114 760 грн 80 коп. заборгованості за кредитним договором у вигляді тіла кредиту та відсотків за користування кредитом.
В обґрунтування позову банк зазначив, що 14 вересня 2016 року позичальницею ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг та оформлення картки, підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент - Банк», на підставі якої відкрито рахунок та надана кредитна картка. 
Між тим, в порушення умов договору кредитування з використанням кредитної карти, позичальницею у визначені строки не погашена сума основного кредиту та відсотки за користування кредитом, а тому банк має право вимагати повернення кредитної заборгованості та заборгованості за відсотками за користування кредитом. 
Відзиву на позовну заяву відповідачкою не надано.
Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 серпня 2024 року позов АТ «Акцент - Банк» задоволено частково, ухвалено про стягнення на його користь з ОСОБА_1 65 083 грн 25 коп. заборгованості за кредитом. Розподілено судові витрати.
При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем за допомогою належних доказів не доведено узгодження усіх істотних умов з позичальницею при укладенні договору кредитування, а тому немає підстав для стягнення з відповідачки нарахованих відсотків, в тому числі і тих, які були безпідставно погашені банком за рахунок внесених позичальницею коштів на погашення кредиту.
В апеляційній скарзі АТ «Акцент - Банк», посилаючись на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, просить його скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове, задовольнивши вимоги банку у повному обсязі. 
Зазначав, що між позивачем та відповідачкою належним чином погоджено основні умови кредитного договору, про що свідчить користування ОСОБА_1 кредитними коштами, її ознайомлення з наданням фактичної згоди з умовами кредитування за договором оферти. Оскільки акцепт оферти передбачає повне та безумовне прийняття її умов на виконання положень Закону України «Про захист прав споживачів» позичальниці надано усю необхідну інформацію у письмовому вигляді, після чого відбулося підписання кредитного договору. 
Вважав відмову суду у стягненні відсотків безпідставною, так як вони підлягали стягненню або на підставі умов кредитування, або на рівні облікової ставки Національного банку України у відповідності до частини 1 статті 1048 ЦК України. 
Посилався на відповідну судову практику.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково виходячи з наступних підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи, 14 вересня 2016 року відповідачкою ОСОБА_1 підписана анкета - заява про приєднання до надання ПАТ « Акцент - Банк» банківських послуг без зазначення конкретного виду банківської послуги, як то кредит, депозит, відкриття рахунку, а також бажаного розміру кредитного ліміту ( а.с.14). 
Між тим з довідки, що надана банком, слідує, що відповідачці за відкритим кредитним рахунком, на підставі якого їй видані платіжні картки, встановлено ліміт, який станом на 14 вересня 2016 року складав 1 200 грн. В подальшому кредитний ліміт поступово збільшувався, як за ініціативою банку, так і ініціативою клієнтки, та станом на 23 листопада 2023 року встановлений у розмірі 79 500 грн (а.с.16). 
Кінцевий строк дії виданих відповідачці платіжних карток є квітень 2028 року.
Тарифи, Умови та правила кредитування, з якими позичальниця ознайомилася та зобов`язалася слідкувати за їх змінами, нею не підписані та розміщені на сайті банку (а.с.14,15зв, 16зв, 19, 20-26). 
За таких обставин, договір кредитування, що укладався між сторонами повинен був складатися із анкети-заяви позичальниці щодо приєднання, тарифів надання кредиту а також умов і правил надання банківських послуг.
Разом з тим, позичальницею ОСОБА_1 підписана тільки анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент – Банк», у якій відсутнє погодження з банком інших складових договору про надання банківських послуг, а саме розмір відсотків тощо. «Умови та Правила надання банківських послуг» та тарифи банку позичальницею не підписані (а.с.19, 20-26), а лише надана згода на те, що вона зобов`язується знайомитися зі змінами до «Умов та Правил надання банківських послуг», які викладені на банківському сайті (а.с.14).
Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозуміли усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші. 
Тому положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений. 
Вважаючи, що такі умови між банком та позичальницею узгоджені, банком до матеріалів справи наданий витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна та «Універсальна Gold», а також витяг з Умов та правил надання банківських послуг, без зазначення дати їх затвердження та періоду чинності редакції, з одночасною наявністю умов щодо використання кредитних карт іншого банку - ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.25зв), на яких відсутній підпис позичальниці про ознайомлення з ними, та їх узгодження (а.с.16, 20-26).
Крім того, надав витяги саме з таких Умови та правил, а також тарифів, позивач не довів, як обставини того, що вони не лише не погоджені з позичальницею, а ще і те, що банком проведено розрахунок виключно за їх умовами, та на час підписання позичальницею анкети-заяви ці Умови та правила не були змінені. 
Навпаки, наведений банком розрахунок заборгованості свідчить про протилежне, зокрема, застосування ним, як кредитором, процентної ставки 44,4 % річних (3,7% на місяць) на початку укладення договору з 14 вересня 2016 року та 40,8% річних (3,4% на місяць) з 6 березня 2021 року по кінець розрахунку, а також построченої процентної ставки у розмірі 88,8 % річних з початку нарахувань та з 6 березня 2021 року в розмірі 81,5999% по кінець розрахунку (а.с.4-13). Заборгованість за відсотками, нарахованими за користування кредитом, вирахувана банком як заборгованість за простроченими процентами, тобто за збільшеною процентною ставкою.
Між тим, у заяві позичальниці від 16 вересня 2016 року відсоткова ставка взагалі не зазначена та не узгоджена.
За такого та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін по сплаті відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Така позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 3 липня 2019 року при розгляді справи №342/180/17 та правильно застосована судом першої інстанції до правовідносин, що виникли між учасниками даної цивільної справи, яка знаходиться на перегляді у суді апеляційної інстанції. 
Отже, враховуючи вищенаведені обставини справи, які встановлені на підставі належних доказів, що надані сторонами, судом першої інстанції в цілому зроблені обґрунтовані висновки про відсутність правових підстав для нарахування банком та стягнення з позичальниці на його користь відсотків за користування коштами, які позначені в розрахунку як прострочені. Підтвердження прийняття позичальницею цих умов та тарифів зі сплати відсотків за наданими банком витягом з Умов та витягом з Тарифів як складової частини кредитного договору приєднання, є неприпустимим за неналежністю наданих доказів.
За такого позивачем хибно розрахована заборгованість за кредитом в розмірі 79 442 грн 53 коп. за рахунок його штучного збільшення через погашення нарахованих відсотків за користування кредитом за рахунок, коштів які повернуті банку позичальницею, а проценти за користування кредитом, розраховані банком як прострочені до закінчення терміну дії платіжної картки в сумі 35 318 грн 27 коп., нараховані безпідставно. 
Втім, дійшовши до правильних висновків щодо безпідставності нарахування процентів за користування коштами, отриманими від банку, суд припустився помилки вирахувавши суму коштів за рахунок яких було погашено проценти або включено до заборгованості за кредитом у період з 31 жовтня 2016 року по 21 лютого 2024 року. 
Так, як вбачається з наведеного банком розрахунку з повернутих відповідачкою банку коштів погашено нараховані відсотки на залишок поточної заборгованості за кредитом у сумі 9 607 грн 88 коп. у період з 31 жовтня 2016 року по 31 липня 2023 року та 1041 грн 78 коп. у період з 11 серпня по 2023 року по 29 лютого 2024 року залишку за простроченими процентами, а усього на суму 10 649 грн 66 коп.
За такого заборгованість за кредитом складатиме 68 792 грн 87 коп. та повинна бути стягнута з відповідачки. 
Доводи банку щодо визнання відповідачкою факту укладення кредитного договору за умовами банку через активацію картки, користування коштами та їх поверненням не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, як такі, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм ЦПК України.
Усі інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, які належним чином встановлені та досліджені судом першої інстанції, а тому не впливають на обґрунтованість його висновків.
За такого рішення суду в частині задоволених вимог слід змінити з підстави, передбаченої пунктом 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, збільшив її загальну суму та зазначивши про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент Банк» 68 792 грн 87 коп. заборгованості за тілом кредиту 
Враховуючи наведене та у відповідності до статті 141 ЦПК України, у зв`язку зі зміною судового рішення в частині задоволення позовних вимог є підстави для зміни судового рішення і в частині стягнення судових витрат, за яким з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент Банк» слід стягнути 1 815 грн 12 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 339 грн 17 коп. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу АТ «Акцент -Банк» задовольнити частково.
Заочне рішення Вознесенського  міськрайонного  суду  Миколаївської  області від 27 серпня 2024 року -  змінити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент Банк» 68 792 грн 87 коп. кредитної заборгованості та 1 815 грн 12 коп. сплаченого судового збору. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент Банк» 339 грн 17 коп. судового збору за перегляд справи у суді апеляційної інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України. 

Головуюча                                                 О. О. Ямкова
Судді                                                 Т. В. Крамаренко 
                                                       О. В. Локтіонова