ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 листопада 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/32947/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач), суддів:  Баранник Н.П., Щербака А.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року (суддя 1-ї інстанції Кадникова Г.В.) в адміністративній справі №160/32947/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
18.12.2023 ОСОБА_1 звернувся через підсистему «Електронний суд» до суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просив суд: 
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач) щодо відмови призначити пенсію за вислугу років на підставі п.«а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби , та деяких інших осіб», оформленні листом від 06.12.2023 року за №0400-010311-5/195959 та Рішенням від 21.11.2023 № №0406034962; 
- зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років на підставі п.«а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 17.10.2023 р., виходячи з вислуги років – 28 років 02 місяці 28 днів.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що на його заяву Південно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подання №10005 від 09.11.2023 та матеріали для вирішення питання щодо призначення пенсії на підставі п «а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ. Листом від 06.12.2023 за № 0400-010311-5/195959 відповідач повідомив позивача про прийняте рішення №0406034962 від 21.11.2023, яким відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з тим, що для призначення пенсії за вислугу років особам звільненим зі служби у період з 01.10.2020 та після цієї дати і на день звільнення необхідно мати вислугу 25 календарних років і більше. Позивач вважає відмову відповідача у зарахуванні позивачу пільгової вислуги років при призначенні пенсії протиправною, тому просить суд задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Позивачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на неповне дослідження судом першої інстанції доказів, які мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.
В апеляційній скарзі позивач вказує на те, що судом першої інстанції невраховано, що у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу. Вважає, що встановленні наявності у нього права на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону № 2262, для визначення календарної вислуги років для призначення пенсії необхідно керуватися нормами Закону № 2713, а не Порядком № 393.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 27.02.2010 по 16.10.2023 проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, звільнившись з посади молодшого інспектора 1 категорії відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом згідно ч.5 ст.23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п. 4 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».
Згідно вказаного наказу про звільнення вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні становить 14 років 07 місяців 08 днів, у пільговому - 28 років 02 місяців 28 днів.
25.10.2023 позивач звернувся із заявою до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подання та документів що передбачені постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1 для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі п.«а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992.
На вказану заяву позивача Південно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції 09.11.2023 направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подання №10005 від 09.11.2023 та матеріали для вирішення питання щодо призначення пенсії ОСОБА_1 на підставі п.«а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992.
Листом від 06.12.2023 за №0400-010311-5/195959 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача про прийняте рішення №0406034962 від 21.11.2023, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю у позивача права на призначення пенсії за вислугу років, у зв`язку з тим, що для призначення пенсії за вислугу років особам звільненим зі служби у період з 01.10.2020 та після цієї дати і на день звільнення необхідно мати вислугу 25 календарних років і більше.
Не погоджуючись із відмовою відповідача у призначенні пенсії за вислугу років, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог дійшов висновку, що оскільки станом на дату звільнення позивача з військової служби (06.10.2023) та дату звернення позивача (25.10.2023) із заявою до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції щодо оформлення та подання необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для призначення пенсії за вислугу років за Законом №2262-ХІІ діяла нова редакція пункту 3 Порядку №393, підстави для зарахування на пільгових умовах позивачу часу проходження служби у підрозділах Державної кримінально-виконавчій службі України, до вислуги років для призначення пенсій відсутні, оскільки такий період враховується тільки для визначення розміру пенсії.
Суд апеляційної інстанції переглядаючи судове рішення доходить наступних висновків.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на службі в органах внутрішніх справ, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII зі змінами та доповненнями (далі – Закон № 2262-ХІІ). 
Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Приписами статті 1 Закону № 2262-XII визначено, що особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Пунктом «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що пенсія за вислугу років призначається: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах б-д, ж, з статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема: з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
Статтею 171 Закону № 2262-ХІІ визначено, що порядок обчислення вислуги років встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження служби для зарахування його до стажу для призначення пенсії є Закон №2262-XII.
Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, в даному випадку Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» (далі Постанова № 393, яка прийнята на виконання положень статті 17-1 Закону № 2262-ХІІ та регулює порядок призначення пенсій за вислугу років особам, визначеним в Законі № 2262-ХІІ, а також обчислення розміру призначених пенсій види служби, що зараховуються до вислуги років в календарному обчисленні та на пільгових умовах.
Вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і за наявності вислуги років на пільгових умовах.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, на заяву позивача від 25.10.2023 Південно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції 09.11.2023 було направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подання №10005 від 09.11.2023 та матеріали для вирішення питання щодо призначення пенсії ОСОБА_1 на підставі п.«а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992.
На день звільнення позивача зі служби його вислуга в календарному обчисленні становить 14 років 07 місяців 08 днів, у пільговому - 28 років 02 місяців 28 днів.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №0406034962 від 21.11.2023 було відмовлено позивачу в призначенні пенсії за вислугу років у звязку з тим, що для призначення пенсії за вислугу років особам звільненим зі служби у період з 01.10.2020 та після цієї дати і на день звільнення необхідно мати вислугу 25 календарних років і більше.
Пунктом 21-4 Постанови № 393 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що для призначення пенсії враховується виключно календарна вислуга років, а для визначення розміру пенсії вислуга років враховується і на пільгових умовах.
З огляду на наведені вище положення пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ та пункту 21-4 Постанови №393, пільгова вислуга позивача має вплив виключно на визначення розміру пенсії, а не на її призначення за нормами Закону № 2262-ХІІ.
Оскільки, як встановлено апеляційним судом, позивач не має календарної вислуги років, достатньої йому для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ (25 календарних років і більше), його вимоги щодо зобов`язання відповідача призначити пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ є безпідставними та необґрунтованими.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що оскільки станом на дату звільнення позивача зі служби в органах ДКВС України (06.10.2023) та дату звернення позивача (25.10.2023) із заявою до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції щодо оформлення та подання необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для призначення пенсії за вислугу років за Законом №2262-ХІІ діяла нова редакція пункту 3 Порядку №393, відсутні підстави для зарахування на пільгових умовах позивачу часу проходження служби, до вислуги років для призначення пенсій через те, що такий період враховується тільки для визначення розміру пенсії.
Такий підхід до застосування положень Порядку № 393 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 був застосований Верховним Судом у справах №560/9478/22 (постанова від 07.09.2023), №600/3251/22 (постанова від 13.11.2023), №480/4941/22 (постанова від 31.01.2024), №420/13796/22 (постанова від 17.07.2024), №560/1979/23 (постанова від 10.10.2024).
Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, відповідають зазначеним правовим позиціям Верховного Суду, а тому, враховуючи норми ч. 5 ст. 242 КАС України, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення - відсутні.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розподіл судового збору не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року в адміністративній справі №160/32947/23 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України. 
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак