ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

03 грудня 2024 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/3110/24
Головуючий у першій інстанції - Карпусь  І. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1525/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.,
суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.
учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 вересня 2024 року (місце ухвалення - м. Ніжин) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, 
                                     В С Т А Н О В И В:
У травні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Середа Д.А. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.  В обгрунтування позову посилався на те, що сторони проживали з січня 2020 року по квітень 2022 однією сім`єю без реєстрації шлюбу і під час спільного проживання 08.08.2021 у них народився син - ОСОБА_3 , відповідач записаний батьком дитини на підставі його особистої заяви. 
Вказує, що позивачка на даний час не працює, займається доглядом за дитиною, отримує соціальну допомогу, а відповідач протягом останніх декількох місяців не надає матеріальної допомоги на утримання сина, у зв`язку з чим вона вимушена звертатись до суду з даним позовом.
Також зазначає, що відповідач до вересня 2023 року перебував у лавах ЗСУ, а з січня 2024 року зареєстрований фізичною особою-підприємцем з видами діяльності з роздрібної торгівлі залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах, установлення столярних виробів, має задовільний стан здоров`я, інших утриманців не має.
Посилаючись на положення ст. 180, 181, 182, 183, 185, 191 СК України у позові представник ОСОБА_1 - адвокат Середа Д.А. просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, а також понесені судові витрати на правничу допомогу у сумі 3500 грн.
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 09.09.2024 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 16.05.2024 і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2 1211,20 грн судового збору на користь держави.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1500 грн судових витрат на правничу допомогу.
Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
При ухваленні рішення суд виходив з того, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини у  розмірі 1/4 частки заробітку  (доходу) відповідача щомісячно є обґрунтованими, відповідачем всупереч положенням ст. 12, 18 ЦПК України не надано належнх доказів того, що має на утриманні непрацездатну матір ОСОБА_5 , яка є інвалідом ІІ групи і потребує постійного лікування, а також не надано доказів відсутності доходів від здійснення підприємницької діяльності та неспроможності сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду, зменшивши розмір аліментів, які підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини до 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 16.05.2024 і до досягнення дитиною повноліття, а також просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього судового збору.
За доводами апеляційної скарги, не заперечуючи обов`язку утримувати неповнолітню дитину, вважає, що висновки суду в частині визначення розміру аліментів не відповідають дійсним обставинам справи.
В обґрунтування доводів скарги, заявник вказує, що окрім спільного з позивачкою малолітнього сина ОСОБА_3 , він має повнолітню доньку ОСОБА_6 , яка навчається та у зв`язку з чим з нього стягуються аліменти за рішенням суду до досягнення нею 23 років або припинення навчання, що не заперечувалось позивачкою, проте судом не було враховано зазначеного факту та взято до уваги лише позицію позивачки про те, що виконавче провадження з примусового виконання постанови Чернігівського апеляційного суду від 24.07.2023 про стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання, відкрито тільки 07.06.2024. 
Вказує, що постановою Чернігівського апеляційного суду від 24.07.2023 у справі № 740/1068/23 про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_6 встановлений факт перебування на його утриманні матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією пенсійного посвідчення та довідкою Ніжинської міжрайонної МСЕК до акта огляду МСЕК №464144. 
Також завник зазначає, що судом не враховано те, що його звільнення з військової служби в запас було здійснено у зв`язку з наявністю матері, якій встановлено ІІ групу інвалідності, що підтверджується Витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_1 №265 від 20.09.2023, що встановлено також і у постанові Чернігівського апеляційного суду від 24.07.2023 у справі №740/1068/23.
Посилається, що у відзиві на позов від 05.06.2024 зазначалось, що з метою отримання гранту на відкриття власної справи як військовослужбовцю, у січні 2024 року заявник зареєструвався як фізична особа-підприємець та подав відповідні документи, проте у березні 2024 року йому двічі було відмовлено у наданні гранту, підприємницька діяльність не почала приносити прибутки, тому реєстрація його як фізичної особи-підприємця була лише статусом, підприємницькою діяльністю він не займався, жодних прибутків не отримував, у зв`язку з чим 28.06.2024 через застосунок «Дія» було анульовано статус фізичної особи-підприємця. 
За доводами скарги, всупереч приписам ст. 182 СК України при ухваленні оскаржуваного рішення суд також не врахував його стан здоров`я та відповідно матеріальне становище, що підтверджується копією листа ДЗ «ЦМСЕК МОЗ України» №56-25/13/-1046 від 04.04.2024 та Довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ №0004973, що підтверджує часткову втрату працездатності 25%, хронічну хворобу, а також ураження опорно-рухового апарату, необхідність лікування та реабілітації через що і на даний момент, в тому числі через відсутність коштів та можливості заробити на лікування та реабілітацію, він позбавлений можливості постійного заробітку, належного забезпечення своїх дітей та матері.
Крім того, заявник зазначає, що законодавством України йому як учаснику бойових дій, статус якого підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_3 03.01.2024, передбачена державна гарантія щодо звільнення від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, тому вважає, що оскільки він як відповідач звільнений від сплати судового збору, тому на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачці слід компенсувати судовий збір за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а рішення в цій частині підлягає скасуванню.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України  учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду учасниками справи подано не було.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення без задоволення, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 18.08.2021серії НОМЕР_3 (а.с. 4).
Згідно витягів з реєстру Ніжинської територіальної громади № 2024/005544313, №2024/005544890 ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.12-13).
Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підтверджується, що ОСОБА_2 26.01.2024 зареєстрований як ФОП, основним видом діяльності якого є «47.52 Роздрібна торгівля залізним виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах», та додатковим «43.32 Установлення столярних виробів» (а.с.5).
Також судом встановлено, що постановою Чернігівського апеляційного суду від 24.07.2023 у справі №740/1068/23 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти в розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно з 21.03.2023 і до часу закінчення дочкою навчання, тобто до 31.10.2023. Зазначеною постановою встановлено, що підставою для зменшення розміру аліментів з 1/4 частки, призначених рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області, на 1/8 частку, є врахування судом апеляційної інстанції факту наявності на утриманні у ОСОБА_2 малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та матері неповнолітнього сина, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, а також матері-пенсіонера, яка є особою з інвалідністю (а.с. 36-39).
Звертючись до суду з позовом, позивачка посилалась на те, що на даний час не працює, займається доглядом за дитиною, отримує соціальну допомогу, а відповідач протягом останніх декількох місяців не надає матеріальної допомоги на утримання сина, у зв`язку з чим на підставі ст. 180, 182 СК України відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини у  розмірі 1/4 частки заробітку  (доходу) відповідача щомісячно є обґрунтованими, відповідачем всупереч положенням ст. 12, 18 ЦПК України не надано належних доказів того, що має на утриманні непрацездатну матір ОСОБА_5 , яка є інвалідом ІІ групи і потребує постійного лікування, а також не надано доказів відсутності доходів від здійснення підприємницької діяльності та неспроможності сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини.
З висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з"ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.
Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують враховуючи наступне.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 183 СК України  частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.  Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
За змістом ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Згідно зі ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено згідно вимог процесуального закону, врахувавши вік дитини, її потреби; рівність обов`язку обох батьків щодо участі в утриманні дитини до її повноліття; стану здоров`я та матеріальне становище відповідача; наявності на утриманні відповідача матері пенсійного віку, суд першої інстанції встановив розмір участі батька у витратах на утримання дочки із правильним застосуванням статей 181, 182 СК України та дотриманням норм процесуального права.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (частина друга статті 182 СК України), а тому посилання ОСОБА_2 у апеляційній скарзі скарзі на те, що він не має постійної роботи, є необґрунтованими та не звільняють від обов`язку утримувати неповнолітню дитину.
Крім того, як у відзиві на позовну заяву, так і в апеляційній скарзі ОСОБА_2 визнавався обов`язок утримувати малолітнього сина.
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить врахувати, що на його утриманні перебувають повнолітня дочка, яка продовжує навчання і з нього стягуються аліменти на її утримання (а.с. 36-39) та матір, яка отримує мінімальну пенсію по інвалідності (а.с. 34-35), а також його стан здоров`я, зокрема часткова втрата працездатності 25% у зв`язку з пораненнями (а.с. 28, 29).
Апеляційний суд враховує, що отримувати мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Разом із цим, кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог (частина перша статті 81 ЦПК України).
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо необхідності зменшення розміру аліментів з 1/4 частки до 1/8 частки його доходу, посилаючись на те, що на підставі постанови Чернігівського апеляційного суду від 23.07.2023 з нього стягуються аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжу навчання, у розмірі 1/8 частин усіх видів заробітку (доходу), що ставить його у невигідне матеріальне становище та у нього не вистачає коштів для задоволення власних потреб, не можуть бути підставою для скасування правильного рішення суду першої інстанції, оскільки у випадку зменшення розміру частки аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він буде у нерівному і погіршеному становищі порівняно із вже повнолітньою дитиною, яка продовжує навчання, та не є безумовною підставою для визначення розміру аліментів менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Не спростовують правльних висновків суду першої інстанції і доводи апеляційної скарги про перебування на утриманні відповідача його матері, яка є особою з інвалідністю, оскільки хоча у постанові Чернігівського апеляційного суду від 23.07.2023 і зазначено перебування матері відповідача на його утриманні, проте всупереч приписам ст. 81 ЦПК України відповідачем не надано суду першої і апеляційної інстанцій належних і допустимих доказів на підтвердження свого матеріального становища, зокрема розмір його доходу за останній рік та розмір витрат, які він поніс у зв`язку з утриманням матері, а також відповідачем не надано доказів на підтвердження витрат у зв`язку з його частковою втратою працездатності та розмір витрат на проходження реабілітації під час розгляду даної конкретної справи.
Вказані обставини також враховані судом першої інстанції, як враховані і при визначенні розміру аліментів на повнолітню дитину, проте такі доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції при визначенні розміру аліментів на утримання його малолітньої дитини, у даній справі.
Також не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом і доводи скарги ОСОБА_2 про те, що реєстрація його як фізичної особи - підприємця була лише як статус без отримання прибутку, оскільки відповідачем не надано суду доказів про отримання/не отримання доходу у період дійсності статусу підприємницької діяльності.
Нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду відповідачем не надано.
Відповідно до статей 192, 201 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, не є сталим і може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Тому апеляційний суд вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про можливість сплачувати аліменти саме у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу)  не відповідають встановленим обставинам справи.
З огляду на викладене, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду  погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина та вважає, що суд правильно визначився із способом їх стягнення та розміром, присудивши аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частки від заробітку, що відповідає вимогам виваженості, розумності, справедливості, інтересам дитини та мінімально гарантованому розміру аліментів, встановленому ч. 2 ст. 182 СК України.
Крім того, є необґрунтованими доводи скарги про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього судового збору через передбачену державну гарантію щодо звільнення від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки предметом спору у цій справі є оскарження рішення суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини, тобто зазначений спір не пов`язаний із захистом порушених прав відповідача саме як учасника бойових дій або з виконанням ним військового обов`язку (службових обов`язків), а тому правові підстави, передбачені п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», для звільнення ОСОБА_2 від сплати судового збору відсутні.
Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у  постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19, від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17, у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2024 року у справі № 750/15121/21.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального, а зводяться лише до переоцінки доказів та неправильного тлумачення заявником норм законодавства.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування  судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 
                                     П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 вересня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 03.12.2024.

Головуючий                                                        Судді :