Головуючий І інстанції: Шевченко О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 р. 	Справа № 520/4497/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Чалого І.С.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Катунова В.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2024, м. Харків,  по справі № 520/4497/24 за позовом                ОСОБА_1 до               Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                      про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в відмові повністю перерахувати пенсію ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати пенсію ОСОБА_1 , починаючи з 20 лютого 2010 року, з урахуванням вимоги пункту 14-1 постанови КМУ №530 від 28 травня 2008 року «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», з урахуванням доплат за збільшений трудовий стаж, з урахуванням збільшення пенсії кожен рік на індекс інфляції і доплатити недоплачену суму пенсії.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.24 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що суд ухвалив невірно рішення, адже воно виноситься у формі постанови. Вважає, що в рішенні не надано доказів вірного нарахування пенсії позивача. Також зазначає, що порушено порядок подачі відзиву на апеляційну скаргу та не направлено його позивачу. Стверджує,що вимога щодо перерахунку її пенсії із раніше не врахованим стажем 25 років 8 місяців і 8 днів з застосуванням коефіцієнта 1,35 % є єдиним предметом її позову. 
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області.
Позивач отримує пенсію за віком з 20.02.2010 згідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
01.08.2023  позивач звернувся до Борівського відділення Ізюмського об`єднаного УПФУ в Харківській області, в якій, з посиланням на постанову КМУ №530 від 28.05.2008 року "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", просила зробити повний перерахунок її пенсії, починаючи з 19.02.2010 з урахуванням того, що страховий стаж на день оформлення пенсії був 25,66 років, яке слід помножити на 1,35%, що складатиме 34,6 років - більше необхідних 20 років, з урахуванням доплат за збільшений трудовий стаж, з урахуванням збільшення пенсії кожен рік на індекс інфляції, та здійснити доплату недоплаченої суми пенсії (Т.1 а.с. 3).
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 29.08.2023 повідомлено, що з 20.02.2010 позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Згідно з п. 4-3 Прикінцевих положень Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%. Пенсію позивача з 01.10.2017 було перераховано із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%. Згідно з ст. 25 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції, чинній на теперішній час) коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою: Кс - коефіцієнт страхового стажу; См - сума місяців страхового стажу; Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%. На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 по справі №520/12287/2020 позивачу було проведено перерахунок пенсії за віком та зараховано до страхового стажу періоди роботи в якості фзичної-особи підприємця з 06.09.1995 по 31.12.2002 та період роботи фізичної-особи підприємця за період персоніфікованого обліку з 11.08.2005 року до виходу на пенсію. Оскільки рішенням суду не визначено дату проведення перерахунку пенсії, пенсію перераховано з дати набрання законної сили рішенням суду, а саме з 05.01.2021.  
Не погоджуючись з відмовою відповідача щодо проведення перерахунку пенсії з 20.02.2010 з урахуванням коефіцієнту стажу з урахуванням кратності 1,35% відповідно до постанови КМУ №530 від 28.05.2008 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що на момент призначення ОСОБА_1 пенсії за віком з 20 лютого 2010 року пенсійний орган застосував коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1,35%, тобто відповідач діяв у відповідності до норм Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та постанови КМУ №530 від 28.05.2008 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян". 
За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку колегія суддів враховує таке.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;          
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Згідно частини 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначається зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.   
Суд апеляційної інстанції зазначає, що правову категорію "зміст позовних вимог" слід розуміти як дію суду, про вчинення якої позивач вимагає ухвалити судове рішення, що спрямована на задоволення певної матеріально-правової вимоги. Зважаючи на те, що рішення суду завжди спрямоване на захист конкретного суб`єктивного права, зміст позовних вимог не може бути абстрактним чи містити певні умовні категорії і повинен формулюватись максимально чітко і зрозуміло, оскільки від якості позовної заяви, юридично правильного змісту позовних вимог, зазначення способу судового захисту залежить швидкий і ефективний розгляд справи.
Зміст та обсяг порушеного права та виклад обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть бути різними, але поряд з цим принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові рамки події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне із обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.
Зміст позовної заяви свідчить, що фактично позивач не погоджується та вважає протиправними дії пенсійного органу щодо відмови у перерахунку пенсії з 20.02.2010 з урахуванням коефіцієнту стажу з урахуванням кратності 1,35% відповідно до постанови КМУ №530 від 28.05.2008 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян". Судом апеляційної інстанції через неточність формулювання змісту позовних вимог не виявлено інших підстав звернення до суду.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV).
Відповідно до частини 1 статті 27 Закону № 1058-IV розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.
При цьому, положеннями статті 25 Закону № 1058-IV (на момент призначення пенсії) встановлено, що коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою: Кс - коефіцієнт страхового стажу; См - сума місяців страхового стажу; Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі тільки в солідарній системі величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1,35%, а за період участі в солідарній і накопичувальній системах пенсійного страхування - 1,08%.
Також, пунктом 14.1 Постанови КМУ №530 від 28.05.2008 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" (в редакції, яка діяла на момент призначення позивачу пенсії) установлено, що починаючи з 1 січня 2009 р. для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" застосовується величина оцінки одного року страхового стажу 1,35 відсотка.
Протоколом призначення пенсії від 25.05.2010 (а.с 56, 58 т. 1) підтверджено, що при призначенні пенсії з 20.02.2010 згідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" позивачу визначено коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1,35%.  
11 жовтня 2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII від 03 жовтня 2017, яким внесені зміни до Закону № 1058-IV. Відповідно до пункту 4-3 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.   
Разом з тим, нормами п. 2 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону №2148-VIII визначено, що у разі якщо внаслідок перерахунку, проведеного відповідно до цього Закону, розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі. Таким чином, Законом №2148-VIII передбачені заходи з метою уникнення зменшення розміру раніше призначених пенсій.
Як вбачається з наявних у справі доказів, позивач отримував пенсію з 20.02.2010, яка розраховувалась згідно з   вимогами Закону №1058-IV із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35% відповідно до статті 25 цього Закону. Відтак, призначена пенсія підлягала перерахунку з 01 жовтня 2017 з урахуванням частини 4-3 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.
Оскільки зазначені норми не було визнано неконституційними в установленому законодавством порядку, у відповідача були відсутні підстави їх не враховувати.
Таким чином, застосування при обчисленні пенсії позивача величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1% в порівнянні із 1,35% фактично не призвело до звуження вже набутих раніше   позивачем прав та рівня соціальної захищеності.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 у справі № 822/3781/17 щодо аналогічних правовідносин.
При цьому починаючи з дати призначення пенсії до 01.10.2017 позивачу визначено коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1,35%, що спростовує її доводи про неправильне обчислення коефіцієнту стажу з  величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.
Інших доводів щодо неправильного обчислення коефіцієнту стажу ані позовні заява, ані апеляційна скарга не містить.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в межах заявлених позовних вимог та судового розгляду справи судом не встановлено порушень прав позивача, які б потребували судового захисту.
Доводи позивачки в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції прийнято процесуальний документ у формі рішення, в той час як суд першої інстанції має ухвалювати постанови, колегія суддів відхиляє, адже такі доводи ґрунтуються на приписах Кодексу адміністративного судочинства України, які діяли до 15.12.2017.
Так, згідно КАС України в редакції Закону  до 15.12.2017 залежно від кола питань, вирішених через ухвалений акт, судові рішення поділялися на постанови та ухвали. 
Водночас відповідно до ч. 3 ст. 241 КАС України  в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017  судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.Отже, суд першої інстанції прийняв процесуальне рішення у належній формі, в той час як доводи апеляційної скарги позивачки в цій частині є неспроможними.
Щодо доводів в апеляційній скарзі про те, що позивачка не отримувала відзив на позовну заяву, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини 3 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.
В той же час, частина шоста вказаної статті передбачає право суду, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, вирішити справу за наявними матеріалами.
Зі змісту наведених норм випливає, що ненадання відзиву, так само як і ненадання (не направлення) копії такого відзиву іншим учасникам справи, дає право суду вирішити спірні правовідносини на підставі доводів позовної заяви та інших доказів, які наявні в матеріалах справи на момент прийняття судового рішення по справі.
При цьому, ненадіслання відповідачем відзиву на адресу позивача не може бути безумовною підставою для скасування судового рішення, оскільки як уже зазначалось судом раніше суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність  позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: "а", "б", "в", "г" пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають. 
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 по справі № 520/4497/24  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		І.С. Чалий 	
Судді	   	І.М. Ральченко    В.В. Катунов