ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Князів Острозьких, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6aa.court.gov.ua

Головуючий суддя у першій інстанції: Панченко Н.Д.                                                                                                       Суддя-доповідач: Епель О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 жовтня 2024 року                                           Справа № 320/43731/23

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді:            Епель О.В., 
суддів:                                    Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року у справі 

за позовом           приватного підприємства "Будпостач"

до                     Волинської митниці

про                     визнання протиправним та скасування рішення, 

В С Т А Н О В И В :
Історія справи.
1. Приватне підприємство "Будпостач" (далі - Позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Волинської митниці (далі - Відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення Волинської митниці від 06.06.2023 №UA205030/2023/0000126/2 про коригування митної вартості товарів. 
Обґрунтовуючи свої вимоги, Позивач зазначив, що при митному оформленні товару за митною декларацією №23UA205030009150U0, який ввозився на митну територію України, ним було визначено його митну вартість за основним методом ціною договору (контракту).
Позивач стверджує, що, на підтвердження заявленої митної вартості оцінюваного товару, надав митному органу документи, які відповідають переліку, визначеному в частині другій статті 53 Митного кодексу України, підтверджують митну вартість товару та містять об`єктивні відомості про її складові. Подані документи не містять розбіжностей.
Водночас, на думку Позивача, митний орган зазначених документів не врахував, у зв`язку з чим дійшов необґрунтованих висновків про наявність підстав для коригування митної вартості із застосуванням резервного методу визначення митної вартості товарів.
Також Позивач наголошує на зазначенні Відповідачем у спірному рішенні неправдивих даних про проведення консультацій з декларантом.
2. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року позов було задоволено повністю. 
Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Позивач, здійснюючи митне оформлення вантажу за спірною митною декларацією, надав митному органу повний перелік документів, визначений частиною другою статті 53 МК України, на підтвердження всіх складових митної вартості товару.
При цьому суд зазначив, що митний орган не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за основним методом визначення митної вартості. 
Разом з тим, суд першої інстанції зауважив, що вказані Відповідачем у повідомленні недоліки не дають підстави для висновку про відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, та не може бути підставою для витребування у позивача додаткових документів.
3. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, зазначаючи, що під час опрацювання поданих Позивачем документів та здійснення перевірки числового значення заявленої митної вартості товару відбулося автоматичне спрацювання профілів ризику АСАУР. 
При цьому Апелянт зазначає про наявність у документах наступних розбіжностей:
- рахунок-фактура від 21.01.2021 №SR-2212006-E та комерційна пропозиція від 06.04.2023 містить ознаки копіювання печатки продавця;
- товарно-транспортна накладна від 30.05.2023 №4077 не містить печаток та підписів відправника товарів;
- дата платіжних доручень передує даті інвойсу, що не дає можливості ідентифікувати платіжні доручення з даною поставкою.
Апелянт також зазначив про помилковість висновків суду про відсутність у повідомленні про надання додаткових документів зауважень щодо наявності ознак цифрового копіювання відбитка печатки та підпису.
При цьому митний орган стверджує, що достатньою умовою для запиту додаткових документів є виявлення в наданих документах ознак підробки, зокрема за результатами візуальної перевірки.
Також Апелянт зазначає, що товарно-транспортна накладна є документом, який супроводжує доставку товару до місця призначення по всьому шляху її транспортування.  Відсутність обов`язкового реквізиту такого документа не може вважатися технічним недоліком.
Таким чином, у своїй апеляційній скарзі Волинська митниця стверджує на наявності вказаних вище розбіжностей та зазначає, що ненадання декларантом витребуваних контролюючим органом документів може бути достатньою підставою для коригування митної вартості.
Окремо  Апелянт зазначає, що митна вартість, визначена за резервним методом, оскільки інші методи визначення митної вартості не могли бути застосовані, про що свідчить письмова консультація шляхом обміну електронними повідомленнями щодо вибору методу визначення митної вартості  товару.
З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.
4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.06.2024  та 03.09.2024 відкрито апеляційне провадження у справі, установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.
5. Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, стверджуючи про безпідставність доводів апеляційної скарги та правильність висновків суду першої інстанції.
При цьому, у своєму відзиві Позивач зазначає, що Апелянт при прийнятті рішення нехтував вимогами ст. 255 МК України щодо строків митного оформлення, а у повідомленні протиправно зобов`язав декларанта надати додаткові документи без зазначення підстав, передбачених ч. 3 ст. 53 МК України та не зазначив які додаткові документи зобов`язаний надати декларант.
6. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін, з наступних підстав.
7. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, приватне підприємство "Будпостач", код ЄДРПОУ 24267110, зареєстроване як юридична особа, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Судом встановлено, що 21.01.2021 між позивачем (далі - покупець) та компанією SKYWORTH ELECTRIC CO., LTD (Китай) (далі - продавець) було укладено контракт №1333 (див. додаток 2) відповідно до якого продавець виробляє та продає, а покупець купує товари (холодильники, морозильні камери, машини пральні, приладдя, запасні частини до них) в кількості, за ціною і на суму, згідно з проформою-інвойсом чи інвойсом, що є невід`ємною частиною контракту.
20.09.2022 для організації перевезення товару позивач уклав з СМА CGM S.A. (перевізник) договір № 20/09/22. 21.10.2022 для організації перевезення товару позивач уклав з ТОВ «ОЛИМП А.С.» (експедитор) договір № 211022.
01 12.2022 продавець виписав позивачу прайс лист щодо ціни імпортованих товарів.
21.12.2022 на підставі контракту № 1333 позивач платіжним дорученням № 865 перерахував продавцю кошти, як передоплату за товар, в розмірі 15087,60 доларів США. 08.03.2023 на підставі контракту № 1333 позивач платіжною інструкцією № 174 перерахував продавцю кошти, як оплату за товар, в розмірі 60350,40 доларів США.
06.04.2023 продавець виписав позивачу комерційний інвойс №SR-2212006-Е на загальну суму 75438,00 доларів США (по моделям пральних машин WS-FN610D2W (254 шт.), загальна вартість склала 26416,00 доларів США).
06.04.2023 продавець передав товари у трьох контейнерах №№ CMAU6246697, СМAU795139, ЕCMU9944077 перевізнику для доставки в Україну та одержав, як підтвердження передачі товарів, коносамент № JZC031130.
20.04.2023 на товари вказані в комерційному інвойсі був виписаний сертифікат походження № 23C3201C0782/00364.
15.05.2023 позивач підготував специфікацію № 2 по товарам, які завозились в контейнері ECMU9944077 по моделям пральних машин WS-FN610D2W (254шт).
22.05.2023 перевізник виписав позивачу для оплати транспортних витрат рахунок № UFIM0124409.
24.05.2023 перевізник виписав довідку про транспортні витрати № 26/02, згідно з якою розмір транспортних витрат за територією України становить 5918,10 доларів США.
24.05.2023 експедитор виписав позивачу для оплати транспортних витрат рахунок № СФ-0000744.
04.05.2023 експедитор виписав довідку про транспортні витрати № 744, згідно з якою витрати за межами митної території України щодо оформлення документів в п. Гданськ, Польща: по контейнеру ECMU9944077 складають 6513,72 грн; по контейнеру СMAU795139 складають 6513,72 грн; по контейнеру СMAU6246697 складають 6513,72 грн.
30.05.2023 позивач підготував калькуляцію транспортних витрат, відповідно до якої транспортні витрати на перевезення вантажу по контейнеру ECMU9944077, за територією України склали 24000, 00 грн.
30.05.2023 позивач виписав довідку на транспортні витрати, згідно з якою розмір транспортних витрат за територією України становить 24000,00 грн.
Відповідно до відомостей CMR від 30.05.2023 № 4077 товари були доставлені до позивача.
30.05.2023 позивач подав відповідачу митну декларацію № 23UA205030009150U0 для митного оформлення товарів, у якій митну вартість товарів визначив за основним методом за ціною договору (контракту), а у графі 22 зазначив загальну суму згідно специфікації 26416,00 доларів США.
Для підтвердження заявленої митної вартості до митної декларації № 23UA205030009150U0 декларант додав передбачені статтею 53 МК України документи, які вказані у графі 44 митної декларації та у картці відмови № UA205030/2023/000333 (див. додаток 23), виписаної відповідачем, а саме: контракт від 21.01.2021 № 1333; договір від 20.09.2022 № 20/09/22 для організації перевезення товару; договір від 21.10.2022 № 211022 для організації перевезення товару; прайс лист від 01. 12.2022 щодо ціни імпортованих товарів; платіжне доручення від 21.12.2022 № 865 про оплату товару; платіжну інструкцію від 08.03.2023 № 174 про оплату товару; комерційний інвойс від 06.04.2023 № SR-2212006-Е для оплати товарів позивачем, експортну митну декларацію країни відправлення, коносамент від 06.04.2023 № JZC031130, сертифікат про походження товару від 20.04.2023 № 23C3201C0782/00364., специфікацію від 15.05.2023 № 2 до комерційного інвойсу від 06.04.2023 № 5-2212006, рахунок від 22.05.2023 № UFIM0124409 для оплати наданих транспортних послуг, довідку про транспортні витрати від 24.05.2023 № 26/02, рахунок-фактуру від 24.05.2023 № СФ-0000744 для оплати наданих транспортних послуг, довідку про транспортні витрати від 24.05.2023 № 744, калькуляцію транспортних витрат від 30.05.2023, довідку на транспортні витрати від 30.05.2023, автотранспортну накладну (CMR) від 30.05.2023 № 4077.
04.06.2023 відповідач направив до декларанта електронне повідомлення № 34501, у якому зобов`язав декларанта «надати оригінали документів, зазначених у митній декларації, або засвідчених в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів. Відповідно до ст. 53, 54 МКУ прошу надати документи для підтвердження заявленої митної вартості. Прошу надати документи, що підтверджують класифікацію товару згідно з УКТ ЗЕД, документи що підтверджують країну походження товару.».
06.06.2023, у відповідь на повідомлення, позивач направив до митного органу лист, яким направив відповідачу цінову інформацію з алібаби; оплату транспортних витрат платіжне доручення №91 25.05 2023; оплату за оформлення документів за межами України - платіжне доручення № 2122477653. Зазначив, що надати інші документи не має можливості.
Обґрунтовуючи підстави неприйняття заявленої позивачем митної вартості товару, митний орган у графі 33 спірного рішення зазначив, що документи, які подані для підтвердження митної вартості товару, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять наступні розбіжності:
- рахунок-фактура від 21.01.2021 №SR-2212006-E, комерційна пропозиція від 06.04.2023 містить ознаки копіювання печатки продавця;
- товарно-транспортна накладна від 30.05.2023 №4077 не містить печаток та підписів відправника товарів;
- дата платіжних доручень передує даті інвойсу, що не дає можливості ідентифікувати платіжні доручення з даною поставкою.
Додатково декларантом подано документи не в повному обсязі, що вимагалися відповідно до розбіжностей та не надано жодних пояснень щодо дати платіжних доручень. А також надано лист від 06.06.2023 про відсутність додаткових документів з проханням прийняття рішення про коригування митної вартості товарів без врахування 10-денного терміну.
За результатом проведеної відповідно до положень частини четвертої статті 57 МК України процедури консультації з декларантом та у зв`язку з відсутністю в декларанта та митниці прийнятної до застосування (згідно з положеннями глави 9 МК України) інформації щодо вартості операцій щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів, достовірної та документально підтвердженої інформації щодо ціни одиниці товару для обчислення митної вартості за методом на основі віднімання вартості (стаття 62 МК України), інформації щодо складових вартості товарів, наданої виробником, для обчислення митної вартості за методом на основі додавання вартості (стаття 63 МК України), що унеможливлює визначення митної вартості шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 МК України, митну вартість товарів скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості згідно з положеннями статті 64 МК України.
На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товарів відповідачем видано позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205030/2023/000333.
З метою випуску товару у вільний обіг у порядку, передбаченому частиною сьомою статті 55 та частиною другою статті 263 МК України, позивач з урахуванням коригувань подав нову митну декларацію ІМ40ДЕ №23UA205030009768U0.
8. Вважаючи протиправним вищезазначене рішення про коригування митної вартості товару, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
9. Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Міжнародною конвенцією про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI (далі - Конвенція), Митним кодексом України (далі - МК України), Господарським кодексом України (далі - ГК України), Порядком виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 631 (далі - Порядок № 631).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У ст. 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частинами першою, другою статті 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
У частинах другій, третій, п`ятій статті 53 МК України визначено перелік документів, які декларант повинен подавати для підтвердження митної вартості товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення. До таких документів належать: декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню, якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Прямо передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. 
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
У п.п. 3.16, 6.2 Загального додатку до Конвенції визначено, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Відповідно до пп. 4.5.10 п. 4.5 розділу 4 Порядку №631 перевірка правильності визначення митної вартості товарів належить до митних формальностей, що виконуються при митному оформленні митної декларації.
Частиною 1 статті 54 МК України регламентовано, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Згідно з пунктом 1 частини четвертою, частинами п`ятою та шостою статті 54 МК України Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;  у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у  главі 9  цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених  частиною шостою статті 54  цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:  основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями  статей 59  і  60  цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Відповідно до частин другої, четвертої, п`ятої та десятої статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень  частини десятої  цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; 2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів; 3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України; 4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця; 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 7) витрати на страхування цих товарів.
Висновки суду апеляційної інстанції.
10. Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у ст.    53 МК України; 2)    ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному, з урахуванням вимог митного законодавства щодо необхідності проведення процедури митних консультацій.
11. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що Позивачем, при здійсненні імпортування товару на митну територію України на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною контракту, було надано повний пакет документів, відповідно до переліку, визначеного частиною 2 статті 53 МК України.
12. Щодо доводів Апелянта про встановлення ним факторів, які вказують на наявність розбіжностей та невідповідностей у поданих Позивачем до митного оформлення документах, колегія суддів зазначає наступне.
13. Так, твердження про те, що таким фактором є наявність ознак копіювання печатки продавця у рахунку-фактурі від 21.01.2021 №SR-2212006-E та комерційній пропозиції від 06.04.2023, колегія суддів вважає необґрунтованим та до уваги не приймає, оскільки ані під час розгляду цієї справи в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження, Апелянтом всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, не було надано жодних належних і допустимих у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України доказів.
14. Окрім того, колегія суддів зазначає, що доказування в адміністративній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення про коригування митної вартості товару може мати місце лише за умови наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
15. Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги доводи Апелянта про те, що судом першої інстанції помилково не було враховано наявність у повідомленні про надання додаткових документів зауважень щодо ознак цифрового копіювання відбитка печатки та підпису, однак зазначає, що вказане не звільняє контролюючий орган від обов`язку доказування обставин, на які він посилається.
16. Твердження Апелянта про те, що фактором, який вказує на наявність розбіжностей у поданих Позивачем документах є відсутність печатки та підпису відправника товарів у товарно-транспортній накладній від 30.05.2023 №4077, колегія суддів також до уваги не приймає, оскільки, у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. 
17. При цьому, до митного оформлення декларантом надано рахунок-фактуру № СФ-0000744 від 24.05.2023, довідку про транспортні витрати № 26/02 від 24.05.2023, довідку про транспортні витрати № 744 від 24.05.2023, калькуляцію транспортних витрат від 30.05.2023, довідку про транспортні витрати від 30.05.2023, в яких зазначено вартість послуг при транспортуванні товарів.
18. При цьому, МК України не містить вимог щодо виду документації, якою повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів, а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 31.05.2019 у справі № 804/16553/14.
19. Доводи  Апелянта про те, що дата платіжних доручень передує даті інвойсу, що не дає можливості ідентифікувати платіжні доручення з даною поставкою, колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки, як вже зазначалося раніше, у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є саме ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу, умови плати за товари безпосередньо ціни та митної вартості товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Розбіжності щодо умов оплати товару в документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості, не є тими розбіжностями (суперечностями), які є підставою для витребування контролюючим органом додаткових документів, якщо інші документи в сукупності не викликають сумніву в достовірності задекларованої митної вартості.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27.04.2023 у справі №820/3767/16, адміністративне провадження №К/9901/18588/18.
20. При цьому, колегія суддів відзначає, що сума, перерахована згідно з платіжною інструкцією № 174 від 08.03.20023 та платіжним дорученням №865 від 21.12.2023  відповідає сумі, визначеній в інвойсі № SR-2212006-E від 06.04.2023 /1 а.с. 93, 100-101/.
21. Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що Відповідач протиправно зобов`язав декларанта надати додаткові документи за відсутності підстав, передбачених ч. 3 ст. 53 МК України.
22. При цьому, колегія судів зазначає, що митні органи дійсно мають право реалізовувати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але такі повноваження повинні ними здійснюватися у спосіб, установлений законом, тобто в даному випадку витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що так чи інакше впливають на визначення безпосередньо митної вартості.
Водночас, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що ненадання їх повного пакету може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.
Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 по справі № 809/1884/16, від 03.04.2018 по справі № 826/8797/16.
23. Разом з тим, не зважаючи на вказані обставини, Апелянтом здійснено коригування заявленої Позивачем митної вартості товарів за резервним методом й відмовлено у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю.
У контексті аналізу вказаного питання та відповідних доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що в разі здійснення коригування митної вартості, у рішенні про коригування митний орган обов`язково повинен зазначити докладну інформацію та джерела, які ним використовувалися при визначенні митної вартості за відповідним методом. Тобто, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, контролюючий орган повинен також зазначити докладну інформацію і джерела, які ним використовувалися. У спірному рішенні про коригування митної вартості такі дані відсутні.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.03.2018 по справі № 809/4367/15.
Окрім того, згідно частини 4 статті 57 МК України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом (уповноваженою ним особою) з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України.
При цьому, консультації за своїм змістом не можуть обмежуватися формально вимогою митного органу про надання додаткових документів, адже під час таких консультацій митний орган та декларант (уповноважена ним особа) можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією (за умови додержання вимог щодо її конфіденційності) з метою врегулювання проблемних питань визначення митної вартості.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, процедура консультацій між митним органом та декларантом (уповноваженою ним особою) з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України проведена не була, про що свідчать долучені Волинською митницею витяги з АСМО «Інспектор» /т.1 а.с.149-153/.
24. З викладеного вбачається, що контролюючим органом було здійснено поверхневе та необ`єктивне дослідження документів, поданих Позивачем для проходження процедур митних формальностей, без дотримання принципу належного урядування.
25. Разом з тим, судова колегія враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні у справі «Золотас проти Греції», про те, що стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, № 66610/09). Подібний висновок також викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, № 49429/99).
У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).
Крім того, у рішеннях від 20 травня 2010 року та від 25 листопада 2008 року у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, в яких ЄСПЛ наголосив, що саме на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій та мінімізують ризик помилок.
26. Таким чином, документами, наданими Позивачем контролюючому митному органу при здійсненні митного оформлення товару, у їх сукупності підтверджуються всі складові заявленої ним митної вартості товару за ціною договору і наявні в них відомості надають можливість перевірити її правильність.    
27. Отже, Апелянтом не доведено наявності тих обставин, на які він посилається та які зводяться, на його думку, до неможливості визначення митної вартості імпортованого Позивачем товару за основним методом.
28. Водночас, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (частина друга  статті 77 КАС України), що обумовлює покладення обов`язку доказування в митних спорах на контролюючий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для коригування заявленої декларантом митної вартості, та правомірність прийняття свого рішення, зокрема з дотриманням процедурних вимог.
29. Перевіряючи всі доводи обох сторін, апеляційний суд також приймає до уваги правову позицію ЄСПЛ, викладену в рішенні від 21.01.1999 р. по справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", відповідно до якої "…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…".
30. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
31. Таким чином, апеляційна скарга Волинської митниці підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року - без змін.
32. Розподіл судових витрат.
Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волинської митниці - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року- без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено  09 жовтня 2024  року.

Головуючий суддя                                                  О.В. Епель

Судді:                                                                      О.В. Карпушова

                                                                                Є.І. Мєзєнцев