ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 грудня 2024 року 	м.Дніпро	справа № 340/5016/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П.,
суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,    
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року у справі № 340/5016/24 (суддя Науменко В.В., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач), через уповноваженого представника адвоката Петренко К.О. звернувся до суду з позовом, в якому просив:
1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі відповідач), викладене у формі листа від 03.07.2024 року №6416-6404/Г-03/8-1100/24, яким ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви від 25.06.2024 року про переведення на пенсію за вислугу років за пунктом “а” ст. 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених  з  військової служби  та  деяких  інших  осіб”  з 18.11.2017  року, з дня призначення пенсії; 
2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити переведення з пенсії по інвалідності ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років за пунктом “а” статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб” з 18.11.2017 року, та виплатити недоплачений розмір пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Кіровоградській області та з листопада 2017 року отримує пенсію по інвалідності відповідно до    Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”. Позивач 25.06.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про переведення його з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”. Водночас, відповідач відмовив йому в такому переведенні у зв`язку з відсутністю необхідної календарної вислуги років. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки його вислуга років складає 26 років 11 місяців 26 днів.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року адміністративний позов позивача було задоволено частково. Так, суд:
-визнав протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років відповідно пункту “а” частини 1  статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”;
-зобов`язав Головне управління    Пенсійного фонду в Кіровоградській області     перевести ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років відповідно пункту “а” частини 1    статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”  та здійснити перерахунок та виплату пенсії з 25.06.2024 року. 
У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.
Із рішенням суду не погодився відповідач, ним була подана апеляційна скарга. В скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, неналежну оцінку судом доказів у справі, порушення процесуальних норм, відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В скарзі відповідач вказує, що позивач звернувся до суду з пропущенням строку звернення до суду, так як позовні вимоги просив задовольнити з 18.11.2017. Також звертає увагу, що відповідно до подання про призначення пенсії від 09.01.2018 № 130, позивач звільнений зі служби наказом начальника Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 17.11.2017 № 420 о/с. Відповідно до пункту “а” статті 12 Закон № 2262 пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки 6 місяців і більше. Згідно з розрахунком вислуги років позивача від 09.01.2018 його вислуга років становить 26 років 11 місяців 26 днів, де: 22 роки 03 місяці 01 день – час служби в календарному обчисленні, 04 роки 08 місяці 25 днів - у пільговому обчисленні, що не дає право на пенсію за вислугу років згідно з пунктом “а” статті 12 Закону № 2262.
Для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.
Позивач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідача не скористався.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України та згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 17.11.2017 за № 420 о/с з 17.11.2017 його звільнено зі служби в поліції за підпунктом 2 пункту 1  статті 77 Закону України “Про Національну поліцію” (через хворобу) (а.с.10).
Відповідно розрахунку вислуги років для призначення пенсії, станом на день звільнення вислуга років позивача  складала:  26 років 11 місяців 26 днів, з яких: у календарному обчисленні – 22 роки 03 місяці 01 день; у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги)    - 4 роки 08 місяців 25 днів (а.с. 11 зв.- 13).
З 18.11.2017 року позивач отримує пенсію по інвалідності від захворювання, яке пов`язане з проходження служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб” та перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Кіровоградській області, що підтверджується протоколом призначення за матеріалами пенсійної справи (а.с.30 зв).
25.06.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ із заявою про переведення його на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб” (а.с. 48 зв.).
Листом від 03.07.2024 року №6416-6404/Г-03/8-1100/24 ГУ ПФУ в Кіровоградській області повідомило позивача, що згідно зі  статтею 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб”, пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у  пунктах “б”-“д”, “ж”  статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у  частині третій  статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше. Разом з тим, відповідно до витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 17.11.2017 за № 420 о/с підтверджено вислугу років на день звільнення, 17.11.2017 року, в календарному обчисленні 22 роки 03 місяці 01 день. Оскільки у позивача на день звільнення  вислуга років менше 23 календарних років та 6 місяців, підстав для переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відсутні (а.с.49).
Не погоджуючись з діями відповідача щодо відмови у переведенні на пенсію за вислугу років, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновків, що вислуга років позивача є більшою, ніж мінімально необхідна для призначення пенсії за вислугу років, яка визначена пунктом “а” частини 1    статті 12 Закону № 2262-XII, а саме по відношенню до позивача - 23 календарних роки та 6 місяців і більше. З огляду на це, у позивача наявне право на переведення на пенсію за вислугу років з урахуванням наявної у нього вислуги років у пільговому обчисленні 26 років 11 місяців 26 днів. При цьому, відмовляючи в частині позовних вимог, суд вказав, що позивач до відповідача із заявою про переведення його на пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262-ХІІ  звернувся 25.06.2024, відтак його вимоги щодо призначення такої пенсії за період з 17.11.2017 року по 24.06.2024 року є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в оскарженій відповідачем частині рішення, та вважає за необхідне зазначити наступне.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 09.04.1992 № 2262-ХІІ    (далі по тесту - Закон № 2262-ХІІ).
Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного    законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Згідно пункту “а” частини 1 статті 12 Закону №2262-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у  пунктах “б”-“д”, “ж”  статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у  частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше. 
До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій  статті 17 цього Закону.
Згідно з частиною 4 статті 17 Закону № 2262-ХІІ, при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.
Відповідно до  статті 17-1 Закону №2262-ХІІ,  порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим  Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 “Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей”    (далі по тексту - Порядок №393),  для призначення пенсій за вислугу років відповідно до    Закону України    “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”  особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам, зазначеним у    пункті “ж”  статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються: служба в органах внутрішніх справ України, органах і підрозділах цивільного захисту на посадах начальницького і рядового складу, Службі судової охорони на посадах молодшого, середнього і вищого складу з дня призначення на відповідну посаду.
Згідно підпункту “в” пункту 3 Порядку №393, до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в  абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за півтора місяця, у військових частинах і підрозділах внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії з охорони дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій в Україні, у підрозділах Управління державної охорони, Служби судової охорони, що визначаються в установленому порядку, а також у підрозділах спеціального призначення Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, установ виконання покарань органів внутрішніх справ, воєнізованих формуваннях Державної кримінально-виконавчої служби, у частинах і підрозділах (загонах) спеціального призначення внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії та у підрозділах міліції особливого призначення за Переліком посад і умовами (в порядку), що визначаються керівниками відповідних міністерств і відомств.
Отже, Закон № 2262-ХІІ, зокрема пункт “а” статті 12, визначає мінімальний розмір вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугою років за цим  Законом та для позивача він складає 23 календарних роки та 6 місяців і більше.
У свою чергу, положеннями  статті 17-1 Закону № 2262-ХІІ та підпункту “в” пункту 3 Постанови № 393 передбачено визначення вислуги років у пільговому обчисленні, а посилання відповідача на необхідність врахування виключно календарної вислуги років є необґрунтованими та суперечать зазначеним вище положенням  Закону № 2262-ХІІ  та Постанови № 393.
Верховний Суд у постанові від 03.03.2021р. по справі №805/3923/18-а дійшов наступного висновку, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон №2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.
При цьому, Верховний Суд відступив від правових висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.09.2018 у справі №725/1959/17, від 27.03.2018 у справі №295/6301/17.
У постанові від 14.04.2021 у справі №480/4241/18 Верховний Суд висловив позицію, що існуюче правове регулювання та наведені вище висновки Верховного Суду у справі №805/3923/18-а дозволяють зробити висновок про те, що передбачена Порядком №393 можливість пільгового зарахування окремих видів служби спрямована на реалізацію  Закону №2262-ХІІ  і положенням цього  Закону не суперечить.

Статтею 1 Закону №2262-ХІІ  передбачено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим  Законом  при наявності встановленої цим  Законом  вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Таким чином, Закон №2262-ХІІ як єдину, обов`язкову умову призначення пенсії за вислугу років передбачає наявність у особи певної кількості років певного виду служби (вислуги). При цьому, наявність необхідної вислуги років забезпечує право на пенсію за вислугу років безвідносно до віку, стажу та працездатності особи.
Визначення у  Законі №2262-ХІІ вислуги саме в календарних роках передбачає обов`язкову вислугу усіх календарних днів (365), що в такому випадку і буде становити календарний рік і буде відповідати правилу, закріпленому в частині 4 статті 17 цього ж Закону, щодо можливості врахування при призначенні пенсії тільки повних років вислуги.
Таким чином, передбачена Законом №2262-ХІІ календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів).
В свою чергу, передбачені статтею 17-1 Закону №2262-ХІІ пільгові умови призначення пенсій відповідно до Порядку № 393 полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років.
На переконання Верховного Суду, таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах.
Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за  Законом №2262-ХІІ.
За наслідками розгляду справи №480/4241/18 Верховний Суд в складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду сформував наступні правові висновки: в цілях  Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”  календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів). Для призначення пенсій за вислугу років за Законом України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393.
Крім того, у постанові від 14.04.2021 у справі №480/4241/18 Верховний Суд відступив від висновків щодо застосування норм права у постановах Верховного Суду від 22.11.2018 у справі №161/4876/17, від 15.08.2019 у справі №281/459/17, від 27.03.2020 у справі №569/727/17 та інших, у яких Верховний Суд дійшов висновку про неможливість пільгового обчислення вислуги років та невідповідності в цій частині Порядку №393 Закону №2262-ХІІ.
Згідно з частиною 5  статті 242 КАС України  при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно розрахунку вислуги років позивача, станом на 17.11.2017 вислуга років позивача для призначення пенсії складала: у календарному обчисленні  - 26 років 11 місяців 26 днів, з яких: у календарному обчисленні - 22 роки 03 місяці 01 день; у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги)  - 4 роки 08 місяців 25 днів, що підтверджено поданням про призначення пенсії №130 від 09.01.2017 (а.с.14).

Тобто, вислуга років позивача є більшою, ніж мінімально необхідна для призначення пенсії за вислугу років, яка визначена пунктом “а” частини 1 статті 12 Закону № 2262-XII.
Таким чином, є вірними висновки суду, що у позивача наявне право на переведення на пенсію за вислугу років з урахуванням наявної у нього вислуги років у пільговому обчисленні 26 років 11 місяців 26 днів.
Відповідач в спірному випадку безпідставно відмовив позивачу у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до пункту “а” статті 12  Закону №2262-ХІІ.
Відповідно до пункту 4 Порядку №3-1 заява  про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії подається до органу, що призначає пенсію, заявником за місцем проживання, а при необхідності - його законним представником за місцем його проживання.
Згідно пункту 14 Порядку №3-1 орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.
Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший і поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсії, при поданні заявником всіх необхідних документів.
Пунктами 17, 18 Порядку №3-1 визначено, що не    пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії. Рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії оформляється розпорядженням органу, що призначає пенсії.
Таким чином, підставою для вчинення дій, спрямованих на переведення з одного виду пенсії на інший, є відповідна заява пенсіонера та додані до неї документи.
Відповідно до пункту 6 Порядку №3-1 днем  звернення  за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу, що призначає пенсії, письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дати їх відправлення.
Судом встановлено, що позивач до відповідача із заявою про переведення його на пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262-ХІІ  звернувся 25.06.2024 (а.с. 48). З огляду на це, судом і зобов`язано відповідача перевести ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років відповідно пункту “а” частини 1 статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” та здійснити перерахунок та виплату пенсії з 25.06.2024 року. 
Суд відмовив у задоволенні позовних вимог позивача, що стосувалися періоду з 17.11.2017 року по 24.06.2024 року. Позивач в цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржив.
Доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом та необхідність залишення позовних вимог без розгляду є безпідставними, і колегія суддів їх відхиляє.   
Інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції в оскарженій частині рішення не спростовують. 
Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається. апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст. 311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року у справі №340/5016/24 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак