ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/18041/24	Головуючий у 1-й інстанції Черніцька І.М. 	
Провадження № 33/817/829/24 	Доповідач - Сарновський В.Я.	
Категорія - ч.1 ст.173-2 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2024 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. при секретарі Стецюк М.А., з участю потерпілої ОСОБА_1 , її предстаника - Скиби В.М., захисника - Пацули В.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в місті Тернополі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Скиби В.М. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень. 

Згідно постанови, громадянин ОСОБА_2 17 серпня 2024 року близько 16 год 40 хв., перебуваючи по АДРЕСА_1 , вчинив відносно дружини рідного брата ОСОБА_1 домашнє насильство психологічного характеру, в ході якого словесно ображав та погрожував їй фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю.
Окрім того, громадянин ОСОБА_2 17 серпня 2024 року близько 16 год 40 хв., перебуваючи на подвір`ї будинку, що по АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї племінниці ОСОБА_3 домашнє насильство, в ході якого словесно ображав її, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Скиба В.М. просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2024 року та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накласти на нього стягнення в межах санкції даної статті. Свої вимоги мотивує тим, що:
судом першої інстанції невірно констатовані пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 внаслідок чого зроблено помилковий висновок;
судом безпідставно взято до уваги пояснення дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , щодо того, що ОСОБА_2 жодних дій не вчиняв, оскільки вони є суперечливими з поясненнями ОСОБА_2 
не можна брати до уваги показання ОСОБА_6 , так як її покази значно відрізняються від показань інших осіб, як письмових, так і наданих в судовому засіданні; 
в матеріалах справи наявні докази та підстави для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме вчинення домашнього насильства відносно дружини свого брата ОСОБА_1 , так як остання разом із ОСОБА_2 проживають за однією адресою, на одному будинковолодінні, на одному подвір`ї, тобто в даному випадку вони пов`язані спільним побутом, та можна вважати, що проживають однією сім`єю. 

Заслухавши доводи потерпілої ОСОБА_1 та її представника - адвоката Скиби В.М., які підтримали свою апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, захисника ОСОБА_2 - адвоката Пацули В.О. яких просив проводити розгляд у відсутності ОСОБА_2 та відмовити у задоволенні апеляційної скарги представника потерпілої за її безпідставністю, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст.251 КУпАП.
Суд, у відповідності з приписами ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про закриття провадження у справі стосовно ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, викладеному у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №277325 від 17 серпня 2024 року, з огляду на наступне.
Згідно диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Апеляційний суд зауважує, що згідно викладеної у диспозиції статті 173-2 КУпАП суті адміністративного правопорушення адміністративна відповідальність настає саме за конкретні діяння, які повинні бути зазначені у протоколі, тобто має бути вказано конкретні вчинені особою дії чи бездіяльність та її причинно-наслідковий зв`язок зі шкодою фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вирізняє такі види домашнього насильства:
фізичне насильство, що є формою домашнього насильства, та включає: ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру;
психологічне насильство - насильство, пов`язане з тиском одного члена сім`ї на психіку іншого через навмисні словесні образи або погрози, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;
економічне насильство - навмисні дії одного члена сім`ї щодо іншого, спрямовані на позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Враховуючи викладене, домашнє насильство має місце тоді, коли діяння фізичного, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи фактичне настання фізичної або психологічної шкоди.
Самі по собі, конфліктні стосунки між родичами та вживання нецензурної лексики, не утворюють склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Тільки у тому випадку, коли вони спрямовані на обмеження волевиявлення особи, або якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи, зазначені дії становлять собою об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП.
Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що матеріали цієї справи про адміністративне правопорушення не містять належних доказів в розумінні ст.251 КУпАП, які би беззаперечно підтверджували вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства відносно потерпілої ОСОБА_3 .
Твердження апелянта про те, що судом безпідставно взято до уваги пояснення дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , щодо того, що ОСОБА_2 жодних дій не вчиняв, а також те, що показання ОСОБА_6 не можна брати до уваги, так як її покази значно відрізняються від показань інших осіб, суд апеляційної інстанції оцінює як такі, що не є підставою для скасування оскарженої постанови, так як суд першої інстанції безпосередньо в судовому засіданні допитав як ОСОБА_5 так і її доньку ОСОБА_6 , які були присутні під час подій 17 серпня 2024 року та повідомили суду, що дитина ОСОБА_3 не була присутня під час сварки та ніхто її не ображав, їх показання суперечностей не містять, є послідовними, логічними, узгоджуються з іншими доказами у справі, а тому підстав не довіряти цим показанням апеляційний суд не має.
Доводи апеляційної скарги про неправильну оцінку показань потерпілої ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_4 апеляційний суд також вважає безпідставними, оскільки їх пояснення надані в суді першої інстанції за своїм змістом аналогічні їх письмовим поясненням наявних у матеріалах справи, які наведені в оскарженій постанові. Зокрема, вони підтвердили ті обставини, що ОСОБА_2 безпосередньо до їх доньки ОСОБА_7 не звертався та не висловлював в її сторону образливі слова. Доводи про те, що на час конфлікту дочка потерпілої ОСОБА_7 могла здалеку чути перебіг конфлікту, не підтверджують наявність у ОСОБА_2 умислу на вчинення відносно неї домашнього насильства і заподіяння саме їй будь-якої шкоди.
Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду не встановлювано підстав для висновку, що суд першої інстанції надав невірну оцінку показам потерпілої ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_4 .
Крім того, адміністративній відповідальності за ст.173-2 КУпАП можуть бути піддані лише ті особи, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання та протидії домашнього насильства».
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидії домашнього насильства» предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб:1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.
Аналізуючи вищевказану норму права, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спільно не проживали та не проживають, не ведуть спільного побуту, а тому вони не є суб`єктами, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Вказані обставини виключають в діях ОСОБА_2 склад адміністративного правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП, викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №277324 від 17 серпня 2024 року щодо вчинення домашнього насильства відносно дружини рідного брата ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 пов`язані спільним побутом, суд апеляційної інстанції оцінює критично, так як такі обставини не підтвердженні будь якими іншими належними та допустимими доказами.
З показань допитаного під час апеляційного розгляду свідка ОСОБА_4 , який є чоловіком потерпілої ОСОБА_1 і братом ОСОБА_2 , встановлено, що вони хоча і проживають на території одного будинковолодіння, але в різних будинках, не ведуть спільного підсобного господарства і не мають взаємних прав та обов`язків. 
Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду першої інстанції, а тому постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Скиби В.М. залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2024 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя