ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року	Львів	Справа № 140/49/24 пров. № А/857/12037/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                                  Запотічного І.І.,
суддів:                                                                        Глушка І.В., Довгої О.І. 

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року (суддя- Костюкевич С.Ф., ухвалене в м. Луцьку) у справі № 140/49/24 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,-

                                                            ВСТАНОВИВ:

03 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Державної казначейської служби України, в якому просила визнати протиправними дії по виконанню виконавчого листа № 8200/2022, виданого Волинським окружним адміністративним судом 18.07.2022 у справі № 140/15550/21, за бюджетною програмою 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою», який не відповідає способу та порядку виконання рішення суду, визначеному судом у резолютивній частині рішення; зобов`язати проводити виконання вищевказаного виконавчого листа згідно з порядком та у спосіб, що встановлені судом у резолютивній частині рішення суду шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», облікувавши виконавчий лист за цією бюджетною програмою з дати його надходження на виконання - 26.07.2022 та здійснити нарахування та виплату компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми, починаючи з дня, наступного після дня закінчення тримісячного строку з дня надходження до ДКС України, а саме – з 27.10.2022 і до моменту його виконання; стягнути з моральну шкоду в сумі 100 000 (сто тисяч) грн.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 адміністративний позов було задоволено частково. Визнано протиправним дії Державної казначейської служби України, які полягали в порушенні способу та порядку виконання рішення суду по виконанню виконавчого листа № 8200/2022, виданого Волинським окружним адміністративним судом 18.07.2022 у справі № 140/15550/21, за бюджетною програмою 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою»  Зобов`язано Державну казначейську службу України проводити виконання рішення суду за виконавчим листом № 8200/2022, виданим Волинським окружним адміністративним судом 18.07.2022 у справі № 140/15550/21, згідно з порядком та у спосіб, що встановлені судом у резолютивній частині рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13.04.2022 у справі № 140/15550/21: шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», облікувавши виконавчий лист за такою бюджетною програмою з дати його надходження на виконання - 26.07.2022. Зобов`язано Державну казначейську службу України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 з 27.10.2022 компенсації в розмірі трьох відсотків річних від нестягнутої суми суддівської винагороди за судовим рішенням. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу та з наведених у ній підстав, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині задоволення позову, та прийняти нову постанову якою відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог повністю.
Відзив на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції поданий не був.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної  скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна  скарга не підлягає до  задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13.04.2022 у справі № 140/15550/21 позов ОСОБА_1 задоволено повністю: визнано протиправними дії ТУ ДСА України у Волинській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 згідно із статтею 29 Закону України “Про Державний бюджет України на 2020 рік” від 14.11.2019 №  294-ІХ, в редакції Закону України “Про внесення змін до Закону України “Про Державний бюджет України на 2020 рік” від 13.04.2020 №  553-ІХ, у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2020; стягнуто з ДСА України на користь ОСОБА_1 недонараховану та невиплачену суддівську винагороду за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року у розмірі 204 870,83 грн (двісті чотири тисячі вісімсот сімдесят гривень 83 копійки), з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів».
На виконання вищевказаного рішення суду по справі №140/15550/21 видано виконавчий лист № 8200/2022 від 18.07.2022 про стягнення в користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України 204 870,83 грн, який 22.07.2022 направлено позивачкою на адресу Державної казначейської служби України.
Листом ДКС України № 5-11-11/9789 від 29.07.2022 позивачку повідомлено, що виконавчий лист прийнято до виконання за бюджетною програмою КПКРК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», однак у встановлений ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» термін - три місяці - ДКС України не було перераховано коштів визначених рішенням суду без повідомлення причин цього.
Позивач 20.11.2022 подала до ДКС України заяву про нарахування та виплату компенсації за порушення встановленого законом строку перерахування коштів, визначених рішенням суду.
Позивач 18.09.2023 надіслала ДКС України заяву про надання відомостей про причини тривалого невиконання рішення суду, на яку листом № 5-11-11/18975 від 17.10.2023 її повідомлено, що оригінал виконавчого листа у справі № 140/15550/21 надійшов до ДКС України 26.07.2022 та був прийнятий до виконання за бюджетною програмою 0501150, однак після повідомлення боржником ДСА України про згоду на виконання виконавчого листа, виконавчий лист ДКС України не був виконаний у зв`язку з недостатністю коштів за бюджетною програмою 0501150 та після 2 місяців цей виконавчий лист було взято на облік за іншою бюджетною програмою КПКВК 3504040 – на другій, черзі заборгованості.
Позивач вважаючи, що такі дії відповідача порушують її право як стягувача за виконавчим документом, звернулась до суду з вказаним позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 4901-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).
Згідно з частиною першою статті 3 Закону №4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Відповідно до частини другої, четвертої статті 3 Закону №4901-VI передбачено, що стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.
Згідно частини першої статті 5 Закону №4901-VI у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Відповідно до пункту 2 Порядку №845 безспірне списання - це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.
Згідно з пунктом 3 Порядку №845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
Таким чином, відповідальним за виконання судових рішень, які гарантовані державою, а також виплати компенсації стягувачу, у разі неперерахування коштів за рішенням суду, є саме ДКСУ (Казначейство), яке є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. 
Підставою для виплати стягувачу компенсації, передбаченої цим Законом, слугує порушення органом казначейства строків перерахування коштів на виконання рішення суду про стягнення коштів з органу державної влади.
Аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі №826/7444/16.
Відповідно до абзацу 2 пункту 25 Порядку №845 у разі наявності у боржника окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів з боржника (виконання рішень суду про стягнення коштів з боржника) здійснюється лише за цією бюджетною програмою.
У додатку №1 до розділу I Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» затверджено окрему бюджетну програму 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» метою якої є погашення заборгованості за виконавчими провадженнями на користь суддів та працівників апаратів судів, її завданням є - виплата заборгованості за рішеннями судів, в даному випадку винесеними на користь суддів.
Пунктом 8 частини першої статті 7 БК України передбачено, що принцип цільового використання бюджетних коштів - бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями.
Згідно з частиною п`ятою статті 22 БК головний розпорядник бюджетних коштів, зокрема: здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень та оцінку ефективності бюджетних програм, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі; здійснює внутрішній контроль за повнотою надходжень, взяттям бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачами бюджетних коштів і витрачанням ними бюджетних коштів.
Згідно статті 23 БК будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України.
Позивачем у даній справі є суддя у відставці, на користь якої прийнято судове рішення про стягнення недоотриманої суддівської винагороди та визначено порядок і спосіб виконання даного рішення шляхом стягнення коштів ДКСУ з БП 0501150, розпорядником якої є ДСА, тому відповідач в даному випадку повинен був здійснити списання за рахунок коштів, передбачених зазначеною бюджетною програмою 0501150.
Аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 7 жовтня 2020 року у справі №822/743/16.
Проте, виконання Волинського окружного адміністративного суду від 13.04.2022 у справі № 140/15550/21 відповідач здійснює за бюджетною програмою 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» (далі – БП 3504040), що не відповідає способу та порядку його виконання, визначеному судом, та призводить до порушення строків і тривалого невиконання виконавчого документа.
Посилання відповідача на п. 33 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, що затверджений постановою КМУ від 03.08.2011 № 845 (у редакції постанови КМУ від 30.01.2013 № 45) як на підставу для взяття на облік виконавчого листа за бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою», суд до уваги не приймає з огляду на наступне.
Згідно п. 33 вказаного Порядку у разі коли судове рішення стосується спорів фізичних осіб із суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг або судове рішення неможливо виконати протягом двох місяців з дня надходження документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку, орган Казначейства для виконання рішення про стягнення передає до Казначейства документи та відомості згідно з підпунктом 1 пункту 47 цього Порядку. При цьому органом Казначейства відновлюється проведення платежів боржника. У разі встановлення боржнику відповідних бюджетних асигнувань після передачі до Казначейства документів та відомостей орган Казначейства здійснює заходи, спрямовані на безспірне списання коштів з рахунків боржника, визначені цим Порядком.
Вказані норми не застосовуються до безспірного списання з боржника за видатками, які фінансуються з місцевих бюджетів відповідно до   Бюджетного кодексу України, та у разі, коли стягувачами є особи, визначені у частині другій статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.
Положення п. 33 вищевказаного Порядку не можуть бути застосовані в силу ч. 2   ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».
Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправними дій ДКС України щодо облікування виконавчого листа № 8200/2022, виданого Волинським окружним адміністративним судом 18.07.2022 у справі № 140/15550/21, за бюджетною програмою 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, які гарантовані державою» та зобов`язання проводити виконання вищевказаного виконавчого листа згідно з порядком та у спосіб, що встановлені судом у резолютивній частині рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13.04.2022 у справі № 140/15550/21: шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», облікувавши виконавчий лист за такою бюджетною програмою з дати його надходження на виконання - 26.07.2022 підлягають до задоволення.
Стосовно позовної вимоги про зобов`язання здійснити нарахування та виплату компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми, починаючи з дня, наступного після дня закінчення тримісячного строку з дня надходження до ДКС України виконавчого листа № 8200/2022 від 18.07.2022 у справі № 140/15550/21, а саме – з 27.10.2022 і до моменту його виконання, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 4   ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»   перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.
Законодавством встановлено строк перерахування коштів стягувачу з дня надходження бюджетних коштів, необхідних для виплати.
Статтею 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій   статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.
Згідно п. 50 Порядку №845 Компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується за заявами стягувачів: казначейством, якщо боржником є державний орган; державним виконавцем, якщо боржником є підприємство, установа, організація або юридична особа, зазначені в пункті 48 цього Порядку. Тобто, компенсація нараховується Казначейством на підставі заяви стягувача.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачка ОСОБА_1 20.11.2022 звернулась до ДКС України із заявою про нарахування та виплату компенсації за порушення встановленого законом тримісячного строку нарахування коштів на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13.04.2022 у справі № 140/15550/21.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, під час розгляду справи №140/15550/21 судом досліджувалось питання щодо стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 недоотриманої суддівської винагороди шляхом безспірного списання коштів, зокрема у виконавчому листі чітко зазначено, що стягнення має відбуватись з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України.
Проте, у матеріалах справи відсутні докази, щодо встановлення судом зміни способу або порядку виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13.04.2022 у справі № 140/15550/21.
Суд першої інстанції вірно вказав, що рішення суду не може бути виконане вчасно, у зв`язку з недостатністю відповідних бюджетних асигнувань за БП 3504040, оскільки, в даному випадку судове рішення повинно виконуватись за рахунок коштів, передбачених БП 0501150 так як визначено рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13.04.2022 у справі № 140/15550/21.
Відсутність бюджетних асигнувань не може бути легітимною підставою для невиконання відповідачем у законодавчо встановлені строки покладених на нього функцій, пов`язаних з виконанням рішень судів, в тому числі і того, що стосується позивача.
Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ), що наведені у рішенні по справі «Ромашов проти України»: саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вимог Конвенції. 
У рішенні у справі «Шмалько проти України» заначено, що Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою.
У рішенні у справі «Сокур проти України» наведено, що Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.
Виконання судового рішення не може відстрочуватися на незаконних підставах. Відповідно судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає безумовному виконанню у встановлений законом строк.
Згідно приписів частини першої статті 3 Закону №4901-VI відповідач не позбавлений можливості в межах відповідних бюджетних призначень списати кошти з рахунків державного органу, який є боржником (в даному випадку ДСА).
Відповідач не надав суду належних доказів того, що був позбавлений можливості здійснити списання коштів на користь позивача з рахунків боржника в межах відповідних бюджетних призначень.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ДКС України порушено граничні строки виконання виконавчого документа, встановлені частиною четвертою статті 3 Закону №4901-VI, невиконання зазначеного виконавчого документа в порядку та спосіб, встановлені судом свідчить про бездіяльність відповідача при виконанні рішення суду щодо стягнення на користь ОСОБА_1 суми недоотриманої суддівської винагороди в розмірі 204 870,83 грн. Разом з тим, порушення ДКС України граничних строків перерахування коштів за рішенням суду є підставою для виплати стягувачу компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, що передбачено частиною першою статті 5 Закону №4901-VI. Оскільки судом встановлено порушення відповідачем граничних строків перерахування позивачу коштів за рішенням суду, тому наявні законодавчі підстави для виплати останній відповідної компенсації.
Разом з тим, позивачу у встановлений ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» термін - три місяці - ДКС України не було перераховано коштів визначених рішенням суду без повідомлення причин цього саме у зв`язку із бездіяльністю ДКС України. При цьому, лише за умови визнання такої бездіяльності протиправною можливе задоволення заявлених позовних вимог зобов`язального характеру про виплати стягувачу компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми.
Згідно ч. 2, 3 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що виходячи із наданих суду статтями 9, 245 КАС України повноважень, з метою ефективного захисту прав позивача, позовну вимогу належить задовольнити шляхом прийняття судом рішення про визнання протиправною бездіяльності ДКС України щодо вчасного виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13.04.2022 у справі № 140/15550/21 та зобов`язання ДКС України здійснити нарахування та виплату компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми, починаючи з дня, наступного після дня закінчення тримісячного строку з дня надходження до ДКС України виконавчого листа № 8200/2022 від 18.07.2022 у справі № 140/15550/21, а саме – з 27.10.2022 і до моменту його виконання.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року у справі № 140/49/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	О. І. Довга