17.12.24
22-ц/812/1725/24
Провадження № 22-ц/812/1725/24 Головуючий суду першої інстанції Далматова Г.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2024 року м. Миколаїв Справа № 486/2132/23
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого - Царюк Л.М.,
суддів - Базовкіної Т.М., Крамаренко Т.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв її представник - ОСОБА_2 , на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 вересня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Далматової Г.А., в залі судового засідання в м. Южноукраїнськ, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

28 грудня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Безнес Позика) (далі - ТОВ «БІЗПОЗИКА») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивований тим, що 16 грудня 2021 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА» та  ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 440217-КС-001 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
ТОВ «БІЗПОЗИКА» 16 грудня 2021 року було направлено  ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір № 440217-КС-001 про надання кредиту. Цього ж дня  ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 440217-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою.
Зі своєї сторони ТОВ «БІЗПОЗИКА» направлено відповідачці, через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-0755, на номер телефону НОМЕР_1 , (що був зазначений позичальницею у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий боржницею було введено/відправлено.
Таким чином, 16 грудня 2021 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА» та  ОСОБА_1 укладено договір № 440217-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, належним чином, надало позичальниці грошові кошти в розмірі 50 000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальниці. 
Відповідачка належним чином свої зобов`язання за договором не виконала, а тому станом на 15 грудня 2023 року у неї утворилась заборгованість у розмірі 87 285.17 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 43 518.89 грн; суми прострочених платежів по процентах - 43 766.28 грн.
Посилаючись на викладене, ТОВ «БІЗПОЗИКА» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором у сумі 87 285.17 грн. 
Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 вересня 2024 року позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БІЗПОЗИКА» заборгованість за договором № 440217-КС-001 про надання кредиту від 16 грудня 2021 року у розмірі 87 285. 17 грн, з яких:
- 43 518.89 грн - суму прострочених платежів по тілу кредиту;
- 43 766.28 грн - суму прострочених платежів по процентах;
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БІЗПОЗИКА» судовий збір в розмірі 2 147.20 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідачка та її представник не спростували наданий позивачем розрахунок заборгованості, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем за умовами договору не надали.
Тому нарахування тіла кредиту та відсотків за користування наданими кредитними коштами за договором відповідає умовам цього договору, недійсність якого в судовому порядку не визнана.
Вказані розрахунки заборгованості є вірними, відповідачкою не спростовані, позивачем враховано всі суми платежів відповідачки, відповідачкою не було надано власного розрахунку заборгованості, а також доказів, які підтверджують повернення позичальником кредиту у розмірі та строки, передбачені договором, та спростовують правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості, нарахування відсотків відповідає умовам кредитного договору, тому суд не прийняв до уваги посилання відповідачки на неправильність нарахування відсотків позивачем.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв її представник - ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила його скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з неї на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 150 грн.
Апеляційну скаргу мотивувала тим, що умови викладені в договорі № 440217-КС-001 кардинально відрізняються від умов погоджених з представником позивача. Відповідачка перед отриманням коштів не погоджувала умови викладені в договорі 440217-КС-001, не отримувала примірника такого договору який би вона могла прочитати у відповідності до статей 12 -13 Закону України «Про споживче кредитування». Позивач неспроможний надати будь-які докази - які саме умови кредитного договору погодила відповідачка. Позивач надає в якості доказів лише візуальну форму послідовності дій клієнта, при цьому він не надає жодних доказів в якій саме редакції відповідачу надавалися паспорт кредиту та умови кредиту.
Позивач створив умови за яких під час надання роз`яснень і узгодження умов кредиту боржнику надається одна інформація, а в умовах викладених в документах інші умови і відповідач не має реальної можливості з ними ознайомитися.
Посилання позивача на Правила які на його думку є невід`ємною частиною кредитного договору спростовуються правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц.
Таким чином відповідачка визнає, що вона отримала від позивача кредит в розмірі 50 000.00 грн строком на 6 місяців зі сплатою 14% за користування кредитом (7% за 6 місяців) та одноразової сплатою комісії в розмірі 6 500 грн, та визнає позовні вимоги в розмірі 14 150 грн заборгованості за кредитом. Відповідачка внесла на рахунок позивача 5 платежів по 9 170 грн.
Суд першої інстанції вказаним обставинам оцінки не надав та не навів у рішенні мотивів їх відхилення.
На день слухання справи відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надходило.
За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України (в редакції чинній на час подання апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що ТОВ «БІЗПОЗИКА» 16 грудня 2021 року направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір № 440217-КС-001 про надання кредиту.
16 грудня 2021 року ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору, на умовах, визначених офертою.
16 грудня 2021 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено договір № 440217-КС-001 про надання кредиту. Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-0755.
16 грудня 2021 року на електронну адресу відповідачки було надіслано лист ТОВ «БІЗПОЗИКА» про укладення договору з додатками.
Відповідно до пунктів 1, 2 договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 50 000 грн, строком на 24 тижні - до 02 червня 2022 року, комісія за надання кредиту 7 500 грн, орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 110 040 грн, орієнтовна реальна річна процентна ставка 3 606.32 процентів.
Згідно з пунктом 3 договору сторонами було погоджено також графік платежів.
До позовної заяви додано паспорт споживчого кредиту із зазначенням умов кредитування за договором.
На підтвердження укладення договору позивачем надано візуальну форму послідовності дій клієнта щодо укладення цього договору, з якої вбачається, що 16 грудня 2021 року о 17:43:43 клієнт, використовуючи номер телефону, зайшов у особистий кабінет на сайті www.my.tpozyka.com, підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, паспортом споживчого кредиту, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
З анкети клієнта від 18 грудня 2023 року вбачається номер телефону позичальника НОМЕР_1 та номер банківського рахунку НОМЕР_2 .
Згідно з довідками від 13 грудня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Елаєнс» (далі - ТОВ «ФК «Елаєнс») ТОВ «БІЗПОЗИКА» на підставі договору № 41084239_14/12/17 про надання послуг з переказу грошових коштів 16 грудня 2021 року перераховано кошти ОСОБА_1 до кредитного договору № 440217-КС-001 від 16 грудня 2021 року двома платежами по 25 000 грн, всього на суму 50 000 грн.
За інформацією, яка надійшла на адресу суду, із рухом коштів по картці на ім`я ОСОБА_1 було випущено платіжну картку НОМЕР_2 . 
З виписки по картці від 05 квітня 2024 року вбачається, що 16 грудня 2021 на картку зараховано 2 перекази на загальну суму 50 000 грн.
Згідно з договором про надання послуг № ПГ-5 від 04 листопада 2020 року ТОВ «БІЗПОЗИКА» (Клієнт) та Товариство з обмеженою відповідальністю «ПрофітГід» (Установа) уклали договір, згідно яким установа надає дистанційне обслуговування, фінансові послуги з прийому платежів, що надходять на користь Клієнта в якості повернення (сплати) платниками сум кредитів/позик/фінансових кредитів/відсотків (інших платежів) за кредитами/позиками/фінансовими кредитами, а також забезпечує технологічне обслуговування з прийому платежів та/або перерахування грошових коштів.
За інформацією позивача ОСОБА_1 здійснювала погашення за договором на суму 9 170 грн, 9 113.60 грн, 9 117.36 грн, 9 034.54 грн та 1 000 грн.
Переказ грошових коштів на картку надає ТОВ «ФК «Елаєнс» на підставі договору № 41084239 14/12/17, укладеного ТОВ «БІЗПОЗИКА» 14 грудня 2017 року.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом станом на 18 грудня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитом становить 87 285.17 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 43 518.89 грн; суми прострочених платежів по процентах - 43 766.28 грн.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог ТОВ «БІЗПОЗИКА», виходив з того, що позивач, свої зобов`язання за кредитним договором та додатковою угодою перед ОСОБА_1 виконав у повному обсязі, тоді як відповідачка, користуючись кредитними коштами, належним чином не виконувала свої зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків у строки, передбачені графіком погашення кредиту, кредит та проценти за його користування не сплатила у повному обсязі, порушивши вимоги кредитного договору.
Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції і не може погодитись з доводами відповідачки викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.
За вимогами статей 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи відповідачки, викладені в апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.
Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
При цьому, в частині 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Правильно встановивши обставини справи та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність позивачем як факту укладання договору, так і отримання позичальницею ОСОБА_1 грошових коштів на погоджених ним умовах фінансового кредиту шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором та не виконання останнім свого обов`язку зі своєчасного повернення кредитних коштів.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги представника відповідачки про надання позивачем кредитного договору не погодженого відповідачкою, оскільки зазначене спростовується наявними у матеріалах справи доказами.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Встановивши, що без здійснення вказаних дій позивачем кредитний договір не був би укладений сторонами, суд дійшов обґрунтовано висновку, що цей правочин відповідно до Закону України "Про електронну комерцію" вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 10червня 2021 року у справі № 234/7159/20, які, відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Існування між сторонами кредитних правовідносин та ознайомлення з умовами договору не заперечує й сама відповідачка, а також на це вказує і часткове виконання позичальницею свого обв`язку у вигляді здійснення нею платежів на погашення заборгованості.
Окрім того, в кредитному договорі зазначено адресу ОСОБА_1 , її паспортні дані, ідентифікаційний код, телефон та електронну пошту, місце проживання, котрі належать останній, що є підтвердженням здійсненою нею процедурою ідентифікації в розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію».
При цьому слід враховувати, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості (статті 6, 627 ЦК України).
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину закріплена у статті 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний відповідно до закону судом недійсним.
У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Відповідачка заперечуючи умови наданого позивачем кредитного договору не зверталася з позовом про визнання наданого позивачем договору не дійсним ні в цій справі, ні в іншій справі, а тому наданий договір відповідно до статті 204 ЦК України є правомірним та підлягає виконанню.

Аргументи апеляційної скарги щодо не врахування судом першої інстанції правової позиції викладеної у постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц є неприйнятними, оскільки у наведеній справі та у справі, що переглядається апеляційним судом, обставини справи не є подібними. 
Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди заявника з оцінкою доказів судом першої інстанції, з якою погоджується апеляційний суд.
Враховуючи доведеність наявними в справі належними та допустимими доказами факту укладення із відповідачкою договору, беручи до уваги факт невиконання останньою обов`язків щодо повернення кредиту, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 16 грудня 2021 року № 440217-КС-001.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином оскаржене рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 375 ЦПК України скасуванню не підлягає. 
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.
Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв її представник - ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Т.В. Крамаренко

Повний текст постанови складено 17 грудня 2024 року.