ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9476/24 Справа № 212/7281/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Камбул М. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 212/7281/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:
позивачка -    ОСОБА_1 ,
відповідачі - Державна казначейська служба України, Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,  в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 серпня 2024 року, яке ухвалено суддею Камбул М.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 09 серпня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

         У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа: Дніпропетровська обласна прокуратура, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів досудового розслідування.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є потерпілою у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР №12021041560000211 від 15.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
Стосовно обставин справи зазначає, що вона, спільно зі своїм чоловіком ОСОБА_2 , близько 12.10 год. приїхали до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає мати чоловіка, та в цей час помітили, що на території домоволодіння співробітники АТ «Дніпропетровськгаз» проводили роботи по встановленню металевої шафи газорозподільника. Позивачка, вважаючи, що проведення даних робіт були незаконними, попрохала співробітників АТ «Дніпропетровськгаз» залишити територію, однак один із співробітників почав погрожувати їй та висловлюватися нецензурною лайкою, після чого наніс удар металевим гайковим розвідним ключем в районі передпліччя лівої руки та штовхнув у груди, в результаті чого позивачка впала до канави, яка попередньо була викопана для встановлення газорозподільника.
06.09.2021 ОСОБА_1 самостійно звернулася до судово-медичного експерта, з приводу отримання нею тілесних ушкоджень 11.08.2021 та отримала висновок фахівця № НОМЕР_1 , в якому зазначено, що їй завдано тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середньої тяжкості. Окрім того, позивачка відвідала 11.08.2021 лікаря травматолога П`ятихатської Центральної міської лікарні та 12.08.2021 звернулася до КП «Криворізька міська клінічна лікарня №8» КМР, де отримала відповідні призначення для лікування. 09.08.2021 позивачкою також було зроблено УЗД поверхневих структур за висновком якого у неї було виявлено епідермальну кісту.
Заяву про злочин було подано 15.09.2021 та внесено відомості в ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та цього ж дня позивачку було допитано про обставини події, які відбувалися 11.08.2021. 
21.09.2021 слідчим ВП № 7 Кам`янського РУП ГУНП України в Дніпропетровській області було винесено постанову про призначення судово-медичної експертизи, та відповідно до висновку експерта №105 від 27.09.2021, заподіяні тілесні ушкодження відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я більше 21 доби.
Однак, не установивши істини у кримінальному провадженні, без проведення слідчих розшукових дій, встановлених на розкриття даного злочину, слідчим 15.11.2021 було винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, 13.12.2021 бездіяльність слідчого позивачем була оскаржена та 12.01.2022 було надано інформацію про причетну особу до злочину, але 29.03.2023 слідчим СВ ВП №7 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області було винесено постанову про закриття кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
Вважає, що слідчий неефективно та з надмірною тривалістю здійснював досудове розслідування кримінального провадження, починаючи з 15.09.2021 до 29.03.2023, що тривало майже 18 місяців, що призвело до заподіяння моральної шкоди, з підстав бездіяльності слідчого відділу, тому враховуючи тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, тривалості досудового розслідування просить стягнути з держави Україна за рахунок коштів Держбюджету України, 2800 грн. матеріальної шкоди та 800 000 грн. моральної шкоди.
Матеріальна шкода полягає в тому, що події, які внесені до ЄРДР №12021041560000211 від 15.09.2021, викликали погіршення здоров`я позивачки, внаслідок чого з 12.08.2021 по 10.09.2021 вона перебувала на амбулаторному лікуванні у лікаря ортопеда-травматолога та за час лікування витратила власні кошти в розмірі 2800,0 грн.
Посилаючись на викладене, позивачка просила суд стягнути з держави за рахунок коштів державного бюджету 2800,00 грн. матеріальної шкоди та 800 000,00 грн. моральної шкоди на її користь, завданої бездіяльністю органів досудового розслідування.
Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 серпня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 20 000,00 грн. моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів досудового розслідування.
В задоволенні інших позовних вимог – відмовлено.
Судові витрати у розмірі 26,84 грн. компенсовано за рахунок держави.
В апеляційній скарзі відповідач Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне з?ясування судом обставин справи та невірне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачка, посилаючись на затягування досудового розслідування та його неефективність, всупереч вимогам процесуального закону, не довела обставини, якими обґрунтовано позовні вимоги, зокрема, те, що їй було завдано моральну шкоду, не обґрунтувала причинний зв`язок між шкодою й бездіяльністю відповідача. Вважає, що позивачка не скористалася своїм правом на оскарження бездіяльності органу досудового розслідування та ухвалами слідчих суддів не була констатована бездіяльність органу досудового розслідування при здійсненні досудового розслідування кримінального провадження № 12021041560000211. Сам по собі факт триваючого досудового розслідування кримінального провадження № 12021041560000211 без встановлення порушень кримінального законодавства ухвалою слідчого судді не спричиняє наслідок цивільно-правового характеру і не може бути безумовним доказом того, що дії та/або бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральну шкоду. Відтак, крім власних тверджень про надмірну тривалість досудового розслідування та спричинення вказаним сильних душевних страждань, позивачкою не надано будь-яких передбачених ЦПК України доказів заподіяння моральної шкоди. За таких обставин, відповідач вважає, що позивачкою не надано докази на підтвердження наявності причиннонаслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідачів та моральною шкодою, яка, за твердженням позивачки, їй, а також не доведено самого факту заподіяння моральної шкоди, що свідчить про недоведеність позову і відсутність підстав для його задоволення.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Кашерна В.В., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа: Дніпропетровська обласна прокуратура, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої бездіяльністю органів досудового розслідування, учасниками справи не оскаржується, та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, згідно якої, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду лише в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди..
Заслухавши суддю-доповідача, представників відповідачів Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області – Новікову С.А.  та  Державної казначейської служби України – Тараненко М.С., які, кожна окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, позивачку ОСОБА_1 та її представника – адвоката Кашерну В.В., які, кожна окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що, на підставі заяви від 15.09.2021, ОСОБА_1 по факту отримання тілесних ушкоджень середньої тяжкості, було допитано, визнано потерпілою та розпочато досудове розслідування, що підтверджується протоколом допиту потерпілого від 15.09.2021, Витягом з ЄРДР по кримінальному провадженню №12021041560000211 від 15.09.2021 та повідомленням про початок досудового розслідування від 15.09.2021 № 447/2-7456 (т.1 а.с. 27, 28, 29, 31-32).
Згідно висновку фахівця з судової медицини №97 від 06.09.2021 виданого судово-медичним експертом КЗ «Дніпропетровське обласне Бюро судомо-медичної експертизи» ДОР П`ятихатське відділення СМЕ, ОСОБА_3 , на підставі даних отриманих при судово-медичному обстеженні громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приймаючи до уваги дані огляду, дані наданої медичної документації на її ім`я, відомі обставини події, що викладені в направленні та зі слів обстежуваної, та у відповідності з винесеними питаннями прийшов до висновків: в ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження у вигляді вколоченого перелому нижньої третини променевої кістки, які відносяться до категорії середньої тяжкості; тілесні ушкодження у вигляді садження з відшаруванням поверхневого шару епідермісу та ущільненим світло-коричневого кольору дном в ділянці верхньої третини лівого передпліччя та в ділянці лівого ліктьового суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, тілесне ушкодження у вигляді садна невірної округлої форми з підсохлим світло-рожевого кольору дном в ділянці лівого ліктьового суглобу по задній поверхні, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень; тілесні ушкодження у вигляді семи поверхневих подряпин лінійної форми вкритих тонкими світло-коричневого кольору шкірочками на рівні навколишньої шкіри, розташованих на тильній поверхні правого зап`ястку, в нижній третині правого плеча по задній поверхні, в верхній третині правого плеча, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень; тілесні ушкодження у вигляді саднень лінійної форми уривчастого характеру на шкірі обох колінних суглобів по передній поверхні, в верхній третині лівої гомілки по зовнішній поверхні, що відносяться до легких тілесних ушкоджень; тілесне ушкодження у вигляді синці синюшного кольору з чіткими контурами та незначним набряком м`яких тканин в верхній третині лівої гомілки по задньо-внутрішній поверхні відноситься до до категорії легких тілесних ушкоджень, давність спричинення тілесних ушкоджень, а саме 11.08.2021 підтверджується даними медичних документів на ім`я ОСОБА_1 та даними судово-медичного огляду (т.1 а.с. 33-37).
Відповідно до УЗД поверхневих структур від 08.09.2021 лікарем ТОВ «МЕДІКОМ КРИВБАС», ОСОБА_4 , при обстеженні м`яких тканин ладанної поверхні лівої кисті підшкірно виявляється гіпоехогенне утворення однорідної структури, з чітким контурами, неваскулярне у КДК, розмірами 0,6х0,3 см (т. а.с. 52).
Постановою від 21.09.2021 слідчого СВ ВП №7 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, ОСОБА_5 , призначено судово-медичну експертизу (а.с. 37-40), та згідно висновку експерта № 105 Е від 21.09.2021 виданого судово-медичним експертом КЗ «Дніпропетровське обласне Бюро судомо-медичної експертизи» ДОР П`ятихатське відділення СМЕ, ОСОБА_3 , у ОСОБА_1 мались тілесні ушкодження у вигляді вколоченого перелому нижньої третини променевої кістки, які відносяться до категорії середньої тяжкості; тілесні ушкодження у вигляді садження з відшаруванням поверхневого шару епідермісу та ущільненим світло-коричневого кольору дном в ділянці верхньої третини лівого передпліччя та в ділянці лівого ліктьового суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, тілесне ушкодження у вигляді садна невірної округлої форми з підсохлим світло-рожевого кольору дном в ділянці лівого ліктьового суглобу по задній поверхні, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень; тілесні ушкодження у вигляді семи поверхневих подряпин лінійної форми вкритих тонкими світло-коричневого кольору шкірочками на рівні навколишньої шкіри, розташованих на тильній поверхні правого зап`ястку, в нижній третині правого плеча по задній поверхні, в верхній третині правого плеча, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень; тілесні ушкодження у вигляді саднень лінійної форми уривчастого характеру на шкірі обох колінних суглобів по передній поверхні, в верхній третині лівої гомілки по зовнішній поверхні, що відносяться до легких тілесних ушкоджень; тілесне ушкодження у вигляді синці синюшного кольору з чіткими контурами та незначним набряком м`яких тканин в верхній третині лівої гомілки по задньо-внутрішній поверхні та відноситься до до категорії легких тілесних ушкоджень, давність спричинення тілесних ушкоджень, а саме 11.08.2021 підтверджується даними медичних документів на ім`я ОСОБА_1 та даними судово-медичного огляду (т. а.с. 41-46).
Згідно довідки від 22.09.2021 виданої ОСОБА_1 , лікарем КП «Криворізької міської клінічної лікарні №3» КМР, ОСОБА_6 , позивачка знаходилася на амбулаторному лікуванні у лікаря ортопед-травматолога за місцем проживання з 12.08.2021 по 10.09.2021, з діагнозом: закритий вколочений перелом н/з лівої променевої кістки (т. 1 а.с. 57).
Згідно карти виїзду швидкої медичної допомоги № 218 від 11.10.2021, ОСОБА_1 звернулася 11.08.2021 о 11.30 до швидкої допомоги зі скаргами на біль в колінах і лівому ліктю, від знеболювальних ін`єкцій відмовилася, було поверхнево оброблено рани, накладено асептичну пов`язку (т. 1 а.с. 63-64).
ОСОБА_1 видано довідку від 11.08.2021 № 76 лікарем КНП «П`ятихатської центральної міської лікарні» ПМР, згідно якої вона 11.08.2021 була на прийомі у лікаря-травматолога з приводу: забою лівого плечового суглоба, забою крижово-клубового зчленування справа (т. 1 а.с. 65).
15.06.2021 ОСОБА_1 була госпіталізована до КП «Криворізька міська лікарня №2» КМР з термічним опіком паром 1-2-3 Аст.тулуба, лівого передпліччя, обох стегон 7% п.т., що підтверджується випискою із історії хвороби № 13705 стаціонарного хворого (т. 1 а.с. 61).
05.11.2021 постановою слідчого СВ ВП № 7 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Шуліки Є.М. закрито кримінальне провадження, внесене в ЄРДР №12021041560000211 від 15.09.2021, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (т. 1 а.с. 47-48), на що ОСОБА_1 подано скаргу від 11.12.2021 (т. 1 а.с. 53-54).
12.01.2022 ОСОБА_1 звернулася до слідчого СВ ВП №7 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області з клопотанням про проведення слідчих дій за кримінальним провадженням №12021041560000211 (т. 1 а.с. 55-56).
29.03.2023 постановою слідчого СВ ВП №7 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області (слідчий Голіброда К.) було закрито кримінальне провадження внесене в ЄРДР №12021041560000211 від 15.09.2021, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (т. а.с. 49-51).
Постановою першого заступника керівника Жовтоводської окружної прокуратури, ОСОБА_7 від 12.01.2024 скасовано постанову слідчого СВ ВП №7 КРУП Голіброди К.В. від 30.11.2023 про закриття кримінального провадження №12021041560000211, постановлено кримінальне провадження направити начальнику СВ ВП №7 КРУП в Дніпропетровській області для організації досудового слідства, відомості внести в ЄРДР (т. 1 а.с. 226).
Згідно копій ухвал П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 01.05.2023, 30.10.2023, 15.01.2024, провадження за скаргами ОСОБА_1 на постанови слідчого про закриття провадження №12021041560000211 від 15.09.2021, закриті, у зв`язку зі скасуванням постанов слідчого прокурором (т. 2 а.с. 35, 44, 47).
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1  до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа: Дніпропетровська обласна прокуратура, про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів досудового розслідування,  суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням характеру й глибини заподіяних ОСОБА_1 моральних страждань, тривалості та неефективності здійснення кримінального провадження, а також засад розумності та справедливості, справедливим буде стягнення з Державного бюджету України на користь позивачки 20 000 грн компенсації моральної шкоди.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб,який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Загальні підстави покладення обов`язку відшкодувати завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України.
Положеннями статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення обов`язку відшкодувати завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2022 року в справі № 686/5244/21 (провадження № 61-14316 св 21) зазначено, що правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. За змістом статей 1173, 1174 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями.
Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги.
Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.
Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями.
Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.
Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення Європейського суду з прав людини від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення Європейського суду з прав людини від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.
Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.
У постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.
Питання щодо відшкодування шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування кримінального провадження, були досліджені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 362/15/16 (провадження № 61-5805св20), від 21 липня 2021 року в справі № 646/7015/19 (провадження № 61-1452св21), від 01 грудня 2021 року в справі № 308/14232/18 (провадження № 61-10961св20), від 23 лютого 2022 року в справі № 646/5368/19 (провадження № 61-15330св21).
Як вбачається з матеріалів справи, неодноразове прийняття слідчими (дізнавачами) постанов про закриття кримінального провадження за матеріалами досудового розслідування, які в подальшому були скасовані відповідними постановами прокурора, свідчить про значну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні, а оскільки зазначене кримінальне провадження безпосередньо стосується позивачки ОСОБА_1 , є підстави вважати, що їй спричинена моральна шкода.
У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine), заява № 29979/04; рішення від 22 листопада 2005 року у справі «Антоненков та інші проти України» (Antonenkov and others v. Ukraine), заява № 14183/02).
Отже, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про завдання моральної шкоди.
Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.
При вирішенні таких спорів слід виходити з того, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
Отже, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
При цьому, у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування ЄСПЛ виходить із презумпції спричинення моральної шкоди позивачу відповідачем та обов`язку саме відповідача спростувати таку презумпцію. У контексті визнання ЄСПЛ існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди прикладом може слугувати, зокрема, рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Svanov v. Ukraine), заява № 40450/04, де ЄСПЛ послався на своє рішення від 15 січня 2009 року у справі «Бурдов проти Росії» (№ 2) (Burdov v. Russia (no. 2), заява № 33509/04, у якому зазначив таке: «Існує обґрунтована й водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди».
Аналогічна позиція викладена у рішенні від 27 липня 2004 року у справі «Ромашов проти України» (Romashov v. Ukraine), заява № 67534/01, де ЄСПЛ указав, що моральна шкода завдана самим фактом порушення з боку державного органу.
За встановлених судами обставин, вбачається факт надмірної тривалості кримінального провадження.
Зазначене поза розумним сумнівом негативно впливають на моральний стан позивачки ОСОБА_1 , завдаючи їй моральної шкоди, тому є правильним висновок суду першої інстанції про часткове доведеність позовних вимог, з огляду на презумпцію завдання шкоди надмірно тривалим досудовим розслідуванням, яку відповідачі не спростували.
На підставі викладеного, оскільки неодноразовими скасуваннями судами постанов про закриття кримінального провадження у зв`язку з невчиненням слідчих дій, тривалим досудовим розслідуванням підтверджується факт здійснення відповідачами незаконної бездіяльності щодо позивачки при здійсненні своїх повноважень, що відповідно до положень статті 1174 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди незалежно від вини.
Близькі за змістом висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 174/207/22 (провадження № 61-1119св23), від 07 червня 2023 року у справі № 335/8532/21 (провадження № 61-4608св23), від 04 жовтня 2023 року у справі № 607/1185/22 (провадження № 61-6708св23).
Доводи апеляційної скарги про те, що скасування постанов про закриття кримінального провадження не встановлює незаконність чи протиправність рішення, дій чи бездіяльності органу досудового розслідування чи прокуратури не заслуговують на увагу та спростовуються вищевикладеними правовими висновками Верховного Суду.
Переглядаючи оскаржуване рішення в частині визначення розміру завданої моральної шкоди апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Як зазначено у Рішенні Європейського суду з прав людини «Справа Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого королівства» (Case of ABDULAZIZ, CABALES AND BALKANDALI), 1985 р., з огляду на її природу, моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Більш того, право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв, які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України.
Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19).
Таким чином розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.
Практика ЄСПЛ з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 липня 2024 року у справі № 522/10503/22 (провадження № 61-3225св24).
Таким чином, враховуючи, що у справі відсутні достатні докази на підтвердження такої глибини душевних страждань та немайнових втрат ОСОБА_1 , які заслуговують на відшкодування у розмірі зазначеному позивачкою, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відповідно до характеру та розміру душевних страждань, завданих позивачці, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, справедливості, добросовісності та розумності розмір відшкодування моральної шкоди який підлягає задоволенню становить 20 000,00 грн.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд попередньої інстанції помилково оцінив характер та розмір душевних страждань, завданих позивачеці є неспроможними та спростовуються вищевикладеними висновками суду.
Інші доводи апеляційних скарг, щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції в частині задоволення позову, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що мають за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.
Таким чином, колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст.12 та ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При цьому, колегія суддів враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційних скарги зводяться до переоцінки доказів.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апеляційної скарги та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.
За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог і доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування даного судового рішення.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.
Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 серпня 2024 року  - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

       Повне судове рішення складено 05 листопада 2024 року.

Головуючий: 

Судді: