КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
            
справа №369/16897/24                                                                     головуючий у суді І інстанції: Патієвич А.Б. провадження №33/824/5654/2021                                                       головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
02 грудня 2024 року                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі судді Сушко Л.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Гетьман Наталії Олексіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 жовтня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №891923 від 11.09.2024 року - 11.09.2024 року, о 13 год. 30 хв, по автодорозі Київ-Одеса М05 14км+500м в напрямку м. Одеса, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Land Rover» д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, при виїзді на регульоване перехрестя на дозволяючий зелений сигнал світлофора, не надав переваги в русі автомобілю «Peugeot» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , яка завершувала маневр проїзду перехрестя, створив небезпеку, що завдало матеріальних збитків та загрожувало життю або здоров`ю громадян. Внаслідок чого ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 жовтня 2024 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрито за відсутністю в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення. 
Не погоджуючись з вказаною постановою, 18 листопада 2024 року адвокат Гетьман Наталія Олексіївна, яка діє в інтересах потерпілої особи ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просила постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Вважає постанову суду першої інстанції необгрунтованою, протиправною та такою, що прийнято у зв`язку із неналежним дослідженням наявних доказів у справі.
Крім того, 25 листопада 2024 року адвокат Гетьман Н.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала клопотання, у якому порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку захисниця ОСОБА_1 вказує, що потерпіла особа ознайомилась із матеріалами справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 у приміщенні суду першої інстанції лише 08 листопада 2024 року, про що свідчать матеріали справи, а відтак вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови пропущений з поважних підстав.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що водій не переконався в тому, що його дії будуть безпечними і не створять перешкод чи небезпеки для інших учасників дорожнього руху.
На обґрунтування апеляційної скарги захисниця потерпілої особи також зазначає, що зважаючи на високу посадку автомобіля особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що дає йому кращий огляд, водій мав звернути увагу на перешкоду в смузі руху та передбачити можливу присутність інших транспортних засобів на перехресті.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисниця потерпілої особи - адвокат Гетьман Н.О., підтримала доводи апеляційної скарги і просила її задовольнити.
Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвокат Тихоша Д.М. у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити оскаржувану постанову без змін. Надав пояснення аналогічно викладеним у письмових запереченнях.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційна скарга підлягають задоволенню з наступних підстав.
Так, доводи адвоката Гетьман Н.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 жовтня 2024 року, на думку апеляційного суду, є обґрунтованими.
У матеріалах справи відсутнє підтвердження того, що ОСОБА_1 , або ж її захисниця отримали копію оскаржуваної постанови. 
Разом з цим, матеріали справи містять заяву захисниці ОСОБА_1 - адвоката Гетьман Н.О., про ознайомлення з матеріалами справи від 14.11.2024 року та розписку на аркуші вказаної заяви про ознайомлення з матеріалами справи від 14.11.2024 року.
Відтак, суд апеляційної інстанції приймає до уваги аргументи, які наведено у клопотанні про поновлення строку.
Враховуючи зазначене, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з огляду на викладені обставини суд апеляційної інстанції вважає за необхідне клопотання задовольнити, поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 жовтня 2024 року, як такий, що пропущений з поважних причин.
Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційної суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
З матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 слідує, що наведені вимоги закону судом першої інстанції під час її розгляду не були дотримані.
Так, із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №891923 від 11.09.2024 року - 11.09.2024 року, о 13 год. 30 хв, по автодорозі Київ-Одеса М05 14км+500м в напрямку м. Одеса, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Land Rover» д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, при виїзді на регульоване перехрестя на дозволяючий зелений сигнал світлофора, не надав переваги в русі автомобілю «Peugeot» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , яка завершувала маневр проїзду перехрестя, створив небезпеку, що завдало матеріальних збитків та загрожувало життю або здоров`ю громадян. Внаслідок чого ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. 
Крім того, як вбачається зі схеми місця ДТП, долученої до протоколу про адміністративне правопорушення, водій ОСОБА_2 порушив п.п. 2.3б, 1.5, 16.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.
Обґрунтовуючи відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що за подібної дорожньо-транспортної обстановки ОСОБА_2 не міг уникнути зіткнення з транспортним засобом «Peugeot» д.н.з. НОМЕР_2 та, здійснюючи рух, дотримувався правил ПДР, оскільки рухався на дозволений зелений сигнал світлофору та в своїй полосі для руху, тим самим розраховуючи на виконання водіями інших автомобілів правил ПДР.
Однак погодитися з такими висновками не можна, оскільки ухвалюючи судове рішення у справі, суд першої інстанції надав не вірну оцінку наявним у матеріалах справи доказам та прийшов до помилкових висновків.
З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що водій ОСОБА_2 не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, при виїзді на регульоване перехрестя на дозволяючий зелений сигнал світлофора, не надав переваги в русі автомобілю під керуванням ОСОБА_1 , яка завершувала маневр проїзду перехрестя, створив небезпеку, що завдало матеріальних збитків та загрожувало життю або здоров`ю громадян.
Відповідно до п. 2.3.б) ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Відповідно до п. 1.5 ПДР дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.
Відповідно до п. 16.5 ПДР у разі подання сигналу регулювальником або ввімкнення сигналу світлофора, що дозволяє рух, водій зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя, а також пішоходам, які закінчують перехід.
З відеозапису, що міститься в матеріалах справи вбачається, що затримка часу перетину перехрестя автомобілем «Peugeot» виникла через те, що транспортні засоби, які рухалися зі сторони м. Гатне в бік м. Києва, на надали перевагу в русі водєві «Peugeot», відтак це призвело до того, що водій ОСОБА_1 змушена була зменшити швидкість, що призвело до збільшення часу перетину перехрестя, та не дозволило завершити маневр за час зеленого світла світлофора (а.с. 9).
Таким чином, транспортні засоби, які починали рук у бік м. Києва, повинні були надати перевагу в русі автомобілю «Peugeot», не розпочинаючи рух через перехрестя до того, як він його завершить, відповідно до вимог п. 16.5 ПДР України.
Крім того, як вбачається з письмових пояснень водія ОСОБА_2 , останній підтвердив, що перебуваючи на перехресті на червоному сигналі світлофора, із м. Гатне та м. Чабани інші автомобілі здійснювали проїзд перехрестя (а.с. 3), що фактично перешкоджало руху його транспортного засобу і на момент, коли загорілось зелене світло світлофора, коли водій почав рух з крайньої правої смуги в напрямку м. Одеса, відтак рух водія «Land Rover» був заборонений.
При цьому, відеозапис з місця ДТП показує, що на момент початку руху автомобілями, транспортний засіб WV Caddy білого кольору все ще перебував у межах смуги, по якій рухався водій ОСОБА_2 , що свідчить про те, що водій не міг не помітити перешкоду на перехресті, а з моменту, коли автомобіль WV Caddy білого кольору покинув смугу руху, до зіткнення з автомобілем ОСОБА_1 пройшло менше 6 секунд, що свідчить про неналежну оцінку дорожньої обстановки водієм «Land Rover».
Суд апеляційної інстанції зауважує, що оскільки ОСОБА_2 не мав можливості повністю оглянути перехрестя через обмежений огляд ліворуч, обумовлений вантажним автомобілем з білою цистерною, йому слід було врахувати ці умови і вибрати безпечну швидкість, що і дозволило б останньому в разі виникнення небезпеки негайно вжити заходів для зниження швидкості або здійснити маневр, не створюючи загрози для інших учасників.
Крім того, як зазначає у своїх письмових поясненнях пасажир «Land Rover», фура, що рухалась ліворуч, виїхавши на перехрестя різко загальмувала (а.с. 5), що могло свідчити про наявність перешкоди на перехресті для водія ОСОБА_2 та у разі його належної уважності допомогло б уникнути зіткнення.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з аргументами суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 розраховував на дотримання водієм іншого транспортного засобу п. 8.7.3, п. 12.3, п. 16.4 ПДР, який здійснив їх порушення, від чого відбулось зіткнення транспортних засобів.
Так пунктом 16.4 встановлено заборону виїжджати на будь-яке перехрестя, у тому числі при сигналі світлофора, що дозволяє рух, якщо утворився затор, який змусить водія зупинитися на перехресті, що створить перешкоду для руху інших транспортних засобів і пішоходів.
Цей пункт дійсно забороняє виїжджати на перехрестя, якщо утворюється затор, який змусить автомобіль зупинитися на перехресті та створить перешкоди для руху інших учасників дорожнього руху. Важливо зауважити, що тут мова йде саме про затор, а не про технічну неможливість проїхати, що може виникнути, наприклад, через необхідність пропустити зустрічний рух при лівому повороті.
Пунктом 12.3 ПДР встановлено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
В цьому пункті зазначено, що водій повинен прийняти рішення з огляду на небезпеку чи перешкоди, які він може передбачити, і вжити заходів для зниження швидкості або зупинки. Відповідно, якщо є об`єктивна потреба зупинитися або зменшити швидкість, водій повинен діяти таким чином, щоб забезпечити безпеку для всіх учасників дорожнього руху. Якщо затримка виїзду на перехрестя не обумовлена затором, а лише необхідністю пропустити зустрічний транспорт при лівому повороті, це не є порушенням правил.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що водій автомобіля «Land Rover» ОСОБА_2 не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, при виїзді на регульоване перехрестя на дозволяючий зелений сигнал світлофора, не надав переваги в русі автомобілю під керуванням ОСОБА_1 , яка завершувала маневр проїзду перехрестя та порушив вимоги п.п. 2.3б, 1.5, 16.5 ПДР України, що вказує на прямий причинний зв`язок з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Таким чином, при розгляді даної справи суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст.ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, неправильно встановив всі фактичні обставини справи, невірно надав оцінку доказам та дійшов помилкового висновку про відсутність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визнавши недоведеним невиконання ним п.п. 2.3б, 1.5, 16.5 ПДР України.
За таких обставин, під час перегляду оскаржуваної постанови, судом апеляційної інстанції встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, висновки  суду першої інстанції  викладені у постанові від 21 жовтня 2024 року не відповідають фактичним обставинам справи і не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, відтак апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване судове рішення скасувати.
Відповідно до ч. 7, п. 3 ч. 8 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та прийняти нову постанову.
Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій».
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що постанова Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 жовтня 2024 року підлягає скасуванню з ухвалення нової постанови, якою визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення, передбаченого санкцією цієї статті.
Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
При накладенні стягнення на ОСОБА_2 суд апеляційної інстанції відповідно ст. 33 КУпАП враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та, виходячи з наявності альтернативних стягнень у санкції ст. 124 КУпАП, приходить до висновку, що для виховання ОСОБА_2 і запобіганню вчинення ним нових правопорушень на нього має бути накладено стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Крім того, на підставі ст. 40-1 КУпАП з ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь держави судовий збір.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Поновити адвокату Гетьман Наталії Олексіївні, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , строк на апеляційне оскарження постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 жовтня 2024 року.
Апеляційну скаргу адвоката Гетьман Наталії Олексіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нову постанову. 
Визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, застосувавши до нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп..
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено «06» грудня 2024 року.
 
Суддя Київського апеляційного суду                                                                   Л.П. Сушко