ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 751/8456/24                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Павлов В.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  02 грудня 2024 року                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді                                                            Коротких А.Ю.,
суддів                                                                                Собків Я.М.,
                                                                                          Чаку Є.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 24 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського 1 взводу 2 роти 1 батальйону Хоменко Єлизавети Петрівни , Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Новозаводського районного суду міста Чернігова з адміністративним позовом до поліцейського 1 взводу 2 роти 1 батальйону Хоменко Єлизавети Петрівни , Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 24 жовтня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 18.09.2024 року серії ЕНА №3077789 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та накладено стягнення - штраф в розмірі 340 грн.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 18.09.2024 року о 16 год. 23 хв. у м. Чернігів по просп. Миру 20, водій ОСОБА_1 здійснив зупинку (стоянку) транспортного засобу на проїзній частині в другому ряду, чим порушив п.15.4 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП.
З переглянутого відеозапису, зробленого за допомогою системи відеоспостереження «Мережа безпеки» («Безпечне місто»), вбачається, що 18.09.2024 року о 16 год. 21 хв. транспортний засіб VOLVO V50, д.н.з. НОМЕР_1 рухається по перехрестю з круговим рухом. При з`їзді з перехрестя, водій зупинив свій транспортний засіб на проїзній частині дороги навпроти стоянки для автомобілів таким чином, що його автомобіль по відношенню до транспортних засобів, розміщених на цій стоянці, перебував в другому ряду.
Крім того, після здійснення зупинки, водій транспортного засобу вийшов з автомобіля, підійшов до багажного відділення автомобіля, дістав звідти речі і лише потім відійшов від автомобіля.
З даних відеореєстратора, які долучені представником відповідачів до відзиву та значаться як додаток до оскаржуваної постанови, встановлено, що інспектор підійшла до позивача, представилась, повідомила про порушення п.15.4 ПДР та пред`явила законну вимогу відповідно до п.2.4а) ПДР надати для перевірки документи. Водія було повідомлено, що за дане правопорушення передбачена адміністративна відповідальність. З відеозапису вбачається, що позивач не заперечував факту керування транспортним засобом, а щодо зупинки зазначив, що це була крайня необхідність.
Позивач, не погоджуючись із оскаржуваною постановою, звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як було правильно зауважено судом першої інстанції, складом правопорушення, за яке передбачається адміністративна відповідальність відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП є, зокрема, порушення правил зупинки.
Предметом розгляду даної справи є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.
Підставою для прийняття спірної постанови було порушення позивачем вимог п.15.4 ПДР, а саме: зупинка транспортного засобу на проїзній частині в другому ряду.
Тобто, для правомірного притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідачем повинно бути надано докази для підтвердження факту зупинки транспортного засобу на проїзній частині в другому ряду.
Тобто, у даному випадку закінчений склад правопорушення, з огляду на конструкцію правової норми, настає з того моменту коли особа «поставила» транспортний засіб на проїзній частині.
Позивач не заперечує факт зупинки, однак вважає, що вона відбулась поза межами проїзної частини і власне сама зупинка була обумовлена необхідністю відвідати вбиральню.
Матеріали справи, зокрема, відеозапис події свідчить, що позивач поставив свій автомобіль саме на проїзній частині дороги. Наявна велосипедна смуга у межах проїзної частини вулиці нівелює аргументи позивача щодо залишення ним автомобіля саме на узбіччі і, на думку колегії суддів, є довільним трактуванням дорожніх знаків та дорожньої розмітки.
Щодо аргумента позивача про крайню необхідність як підставу для зупинки, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Згідно п.15.14 ПДР України у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9 - 9.11 цих Правил (ввімкнути аварійну світлову сигналізацію (п.9.9).
За результатами переглянутого відеозапису судами першої та апеляційної інстанцій не було встановлено, що позивач вчиняв будь-які дії, передбачені вимогами п.15.14 ПДР. Натомість, останній поводив себе досить неквапливо та без будь-якого поспіху, наявність якого, за наведених позивачем аргументів, могла хоча б опосередковано вказувати на достовірність наданих ним пояснень.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що встановлені обставини свідчать про сумнівність тверджень позивача щодо вимушеності зупинки та залишення автомобіля на проїзній частині саме у зв`язку зі станом здоров`я або ж перебуванням в стані крайньої необхідності.
Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Відповідно до ч.2 ст.277 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою та сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), розглядаються уповноваженою особою невідкладно після виявлення правопорушення та отримання відомостей про суб`єкта цього правопорушення.
Тобто, положеннями чинного законодавства прямо передбачено здійснення розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, на місці вчинення та винесення постанови по справі, а тому твердження позивача про порушення порядку розгляду такої справи в частині здійснення її розгляду «на місці вчинення» відхиляються судом як безпідставні.
З огляду на вищевикладене, з урахуванням доказів, що містяться в матеріалах справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що факт порушення позивачем вимог п.15.4 ПДР об`єктивно підтверджується відеозаписом, який правомірно було покладено відповідачем в основу для винесення оскаржуваної постанови, відповідач при вирішенні питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності діяв розсудливо та пропорційно, оскаржувана постанова ЕНА №3077789 від 18.09.2024 року у справі про адміністративне правопорушення винесена з додержанням норм чинного законодавства і з дотриманням необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовано було рішення про накладення штрафу, а тому підстав для її скасування не вбачається, відтак адміністративний позов задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, оскільки доказів, які б мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було, а судом таких обставин не встановлено, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 24 жовтня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:                                                                      Коротких А.Ю.

Судді:                                                                                          Собків Я.М.

                                                                                                    Чаку Є.В.