УХВАЛА

16 грудня 2024 року 
м. Київ

справа №320/12895/23
адміністративне провадження № К/990/42301/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Жука А.В.,
суддів: Мельник-Томенко Ж.М.,  Мартинюк Н.М., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області 
на рішення Київського кружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року
у справі №320/12895/23
за адміністративним позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Національної поліції в Київській області 
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Київській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суми одноразової грошової допомоги при звільненні не в повному обсязі, без врахування грошового забезпечення, нарахованого за виконання мною додаткових обов`язків за двома посадами:                       1) протидії груповій злочинності та 2) протидії злочинам, вчиненим на ґрунті нетерпимості та іншим проявам ксенофобії на території Київської області;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції у розмірі 728 676, 64 грн.
Рішенням Київського кружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року, адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Київській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суми одноразової грошової допомоги при звільненні не в повному обсязі, без врахування грошового забезпечення, нарахованого за виконання ОСОБА_1 додаткових обов`язків за двома посадами: 1) протидії груповій злочинності та 2) протидії злочинам, вчиненим на ґрунті нетерпимості та іншим проявам ксенофобії на території Київської області.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції у розмірі 728 676,64 грн (сімсот двадцять вісім тисяч шістсот сімдесят шість гривень шістдесят чотири копійки).
Не погоджуючись із цими судовими рішенням, скаржник звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Верховний Суд ухвалою від 21 листопада 2024 року залишив без руху касаційну скаргу скаржника надавши строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення її недоліків шляхом надання до суду уточненої касаційної скарги, в якій навести підстави касаційного оскарження із врахуванням зазначених в мотивувальній частині цієї ухвали вимог та надання документа про сплату судового збору в установленому законом розмірі.
Залишаючи касаційну скаргу без руху, Верховний Суд встановив, що підставою перегляду оскаржуваних судових рішень скаржник зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України вказуючи, що суди попередніх інстанцій не врахував висновки Верховного Суду викладені в постановах від 23 листопада 2022 року у справі №160/20449/21, від 24 листопада 2022 року у справі №160/19343/21, від 15 лютого 2023 року у справі №160/19339/21, від 18 травня 2023 року у справі №240/37652/21, від 12 червня 2023 року у справі №160/7452/22.
Верховний Суд наголосив, що скаржник посилаючись на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, скаржником не зазначив конкретну норму права (пункту, частини, статті) закону або іншого нормативно-правового акта)), яку на його думку, застосовано судом апеляційної інстанції всупереч висновків Верховного Суду щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, у взаємозв`язку з посиланням на конкретні постанови Верховного Суду.
Скаржнику роз`яснено, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута.
Згідно довідки про доставку електронного листа, ухвала Верховного Суду від 21 листопада 2024 року отримана скаржником - 22 листопада 2024 року о 00:55.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 251 КАС України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Абзацом другим частини шостої статті 251 КАС України визначено, що якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Отже, з урахуванням зазначених норм КАС України, ухвала Верховного Суду від 21 листопада 2024 року про залишення касаційної скарги без руху вважається врученою скаржнику 22 листопада 2024 року, а останнім днем для усунення недоліків касаційної скарги є 02 грудня 2024 року.
До Верховного Суду від скаржника надійшла заява про уточнення касаційної скарги, в якій серед іншого завлено клопотання про продовження строку для усунення недоліків в частині сплати судового збору.
В подальшому до суду надійшло клопотання до якого долучено платіжну інструкцію, що підтверджує сплату судового збору.
Так, в уточненій касаційні скарзі підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі вказує пункти 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
В обґрунтування підстави касаційного оскарження вказує, що наразі немає висновку Верховного Суду щодо здійснення розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з поліції з урахуванням суми викладеної у науково-правовому висновку Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого або іншому правовому висновку, оскільки єдиним нормативно правовим документом, який регулює дані правовідносини є Закон України «Про Національну поліцію», постанови КМ України від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» МВС України прийнятий наказ №260 від 06 квітня 2016 року «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового  забезпечення поліцейським Націов навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання». Цим наказом затверджений Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (надалі Порядок №260).
Також зазначає, що підставою касаційного оскарження є також і пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України із посиланням на неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 160/20449/21, від 24 листопада 2022 року у справа №160/19343/21, від 15 лютого 2023 року у справі №160/19339/21, від 18 травня 2023 року у справі №240/37652/21, від 12 червня 2023 року у справі №160/7452/22, а саме не вірно тлумачено преамбули Закону України «Про Національну поліцію», який визначає дієві засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, тобто є основним/спеціальним для правовідносин, зокрема в яких виник цей спір.
В той же час, Верховний Суд наголошує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою на конкретні висновки судів, рішення яких оскаржуються, із одночасним зазначенням положень (пункту, частини, статті) закону або іншого нормативно-правового акта, який застосований цими судами при прийнятті відповідного висновку. Це дозволяє суду касаційної інстанції на виконання вимог статті 341 КАС України перевірити правильність застосування норм матеріального і процесуального права у конкретній справі.
Всупереч вищенаведеному, скаржником не зазначено конкретну норму права, яку на його думку, застосовано судом апеляційної інстанції всупереч висновків Верховного Суду щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, у взаємозв`язку з посиланням на постанови Верховного Суду.
При цьому Суд зауважує, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише посилання на такий підпункт, необхідно указати конкретну норму права, яку було застосовано судами попередніх інстанцій неправильно, яка регулює спірні правовідносини та щодо застосування якої відсутній висновок Верховного Суду (у взаємозв`язку з посиланням на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України).
Підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою на конкретні висновки судів, рішення яких оскаржуються, із одночасним зазначенням положень (пункту, частини, статті) закону або іншого нормативно-правового акта, який застосований цими судами при прийнятті відповідного висновку. Це дозволяє суду касаційної інстанції на виконання вимог статті 341 КАС України перевірити правильність застосування норм матеріального і процесуального права у конкретній справі.
Верховний Суд звертає увагу скаржника, що норма права, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанцій у межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку автора касаційної скарги, неправильно.
Верховний Суд зауважує, що посилаючись на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та стверджуючи про відсутність правового висновку Верховного Суду скаржник не конкретизує, який, на його думку, правовий висновок повинен бути висловлений у цій справі та який, одночасно, відсутній у рішеннях Верховного Суду та як відповідні норми права необхідно застосовувати, на думку, скаржника, а також не обґрунтував необхідність такого висновку у взаємозв`язку з посиланням на обставини справи.
На стадії відкриття касаційного провадження, касаційний суд не перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень, а перевіряє касаційну скаргу на предмет дотримання особою, яка її подає, вимог щодо форми і змісту касаційної скарги, а також дотримання строків реалізації права на касаційне оскарження.
Водночас, касаційна скарга містить лише виклад обставин справи, цитування правових норм та незгоду з рішенням судів попередніх інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, що не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 3 частини четвертої  статті 328 КАС України.
Скаржник посилаючись на пункт 1 та  3 частини 4 статті 328 КАС України, не розмежовує, яку норму права, на його думку, застосовано всупереч висновкам Верховного Суду та щодо, якої відсутній висновок Верховного Суду, хоча такі підстави відносно застосування одних і тих самих 
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням із урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
При цьому, з урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Тобто, в установлений строк недоліки, які стали підставою для залишення касаційної скарги без руху, скаржником усунуто не в повному обсязі.
Згідно частини другої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
За таких обставин касаційну скаргу слід повернути особі, яка її подала. 
Керуючись частиною 4 статті 169, статтею 330, частиною 7 статті 332 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Київського кружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року у справі №320/12895/23 - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді 	 А.В. Жук  	
          	 Ж.М. Мельник-Томенко   Н.М. Мартинюк