УХВАЛА

17 грудня 2024 року 
м. Київ

справа №240/27007/23
адміністративне провадження № К/990/45636/24  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Васильєвої І.А.,
суддів: Хохуляка В.В.,  Юрченко В.П., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на додаткову постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2024 у справі №240/27007/23 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Харчовий Альянс ЕКО» до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 01.04.2024, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.06.2024, задоволено адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Харчовий Альянс Еко» до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення; визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області №00145360711 від 11.08.2023 на суму 1935416,25 грн та №00145370711 від 11.08.2023 на суму 3400,00 грн. Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Харчовий Альянс Еко» судовий збір в сумі 29524,00 грн та судові витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області. Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.
Додатковою постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2024 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Харчовий Альянс ЕКО» про відшкодування судових витрат. Стягнуто з Головного управління ДПС у Житомирській області (код ЄДРПОУ 44096781) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Харчовий Альянс ЕКО» (код ЄДРПОУ 41310445) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9500,00 грн.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Житомирській області на додаткову постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2024у справі №240/27007/23.
При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.
Контролюючим органом вказано підставою касаційного оскарження пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, зазначено, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки Верховного Суду викладені у постановах від 20.12.2019 у справі №240/6150/18, від 11.06.2020 у справі №821/227/17. На думку скаржника, сума 9500 грн, яка вказана адвокатом, є надто завищеною за 10-ти хвилинний виступ на розгляді справи в суді апеляційної інстанції, що здійснювався за допомогою власних технічних засобів, відтак заявлена сума судових витрат не є співмірною зі складністю справи, обсягом наданих послуг.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження у даній справі з огляду на наступне.
Верховним Судом сформована правова позиція з питань, що стосуються розподілу судових витрат, зокрема, судових витрати на професійну правничу допомогу.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Зважаючи на наведене, суд апеляційної інстанції під час вирішення питання, що стосується стягнення на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, обґрунтовано взяв до уваги правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 05.09.2019 у справі №826/841/17, від 14.11.2019 у справі №826/15063/18, від 20.11.2020 у справі №910/13071/19.
Суд дійшов висновку, що при встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Відтак судом апеляційної інстанції зроблено висновок, що розмір заявлених представником позивача витрат на правничу допомогу є обґрунтованим та співмірним за критерієм складності справи.
Аргументи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.
За приписами пункту 6 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині 1 статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
З урахуванням того, що Сьомий апеляційний адміністративний суд у додатковій постанові від 31.10.2024 ухвалив рішення відповідно до правового висновку Верховного Суду, суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження у даній справі на підставі пункту 6 частини 1 статті 333 КАС України.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 333, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Житомирській області на додаткову постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2024 у справі №240/27007/23.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	І.А. Васильєва В.В. Хохуляк   В.П. Юрченко