Номер провадження: 33/813/2470/24
Номер справи місцевого суду: 522/23602/23 
Головуючий у першій інстанції Єршова Л.С. 
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       02.12.2024 року                                                                 м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду судової палати у цивільних справах Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Бершавського Олексія Валерійовича
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2024 року                         встановив:
Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2024 року
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Вирішено питання щодо судового збору.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 24 листопада 2023 року о 23 годині 26 хвилин керував транспортним засобом MG 350, державний номер НОМЕР_1 , в м. Одеса по вул. Тираспольська №6, в стані алкогольного сп`яніння, згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №002805 від 25 листопада 2023 року.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2024 року, закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що він не керував транспортним засобом, оскільки автомобілем керувала ОСОБА_2 . Не заперечуючи факт перебування у стані алкогольного сп`яніння, апелянт стверджує, що за кермом транспортного засобу була саме ОСОБА_2 , яка допустила незначне порушення ПДР, яке слугувало підставою для зупинки транспортного засобу. Зважаючи на те, що того часу вона здійснювала оформлення документів для виїзду в США, та побоювалася притягнення її до адміністративної відповідальності, оскільки це могло негативно вплинути на результат подальшої перевірки, поданих нею документів з метою проживання за кордоном, тому попросила апелянта про допомогу, а саме помінятися з ним місцями, не врахувавши ту обставину, що ОСОБА_2 сіла за кермо виключно з тієї причини, що він ввечері вживав алкоголь. Факт перебування ОСОБА_2 на час зупинки автомобілю за кермом транспортного засобу, на думку апелянта, підтверджується тим, що вона намагалася з`ясувати свої права, сперечалася з інспекторами через неможливість добратися додому у комендантську годину, прибула на таксі до медичного закладу, куди апелянта було доставлено правоохоронцями. Отже, поліцейськими було виявлено правопорушення, вчинене ОСОБА_2 , однак через неуважність помилково було прийнято рішення про притягнення його до відповідальності, як водія транспортного засобу. Проти факту керування транспортним засобом він не заперечував, оскільки про цю обставину поліцейські його не запитували, водночас він наполягав на проходженні медичного огляду у закладі охорони здоров`я, оскільки з результатами перевірки на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки він був не згоден, а тому відмовився від підписання будь-яких документів. Також апелянт зауважує, що під час складення протоколу про адміністративне правопорушення йому не роз`яснювалися права, свідки чи поняті при складанні і підписанні адміністративних матеріалів не залучалися, протокол не підписували, хоча ОСОБА_2 була увесь час присутня та приймала активну участь під час оформлення усіх матеріалів. Йому не були відомі наслідки складання протоколу про адміністративне правопорушення і жодних роз`яснень з цього приводу йому не надавалося. Як на підставу для задоволення вимог апеляційної скарги, посилається також і на те, що він був позбавлений можливості надати пояснення у суді першої інстанції, оскільки повістки про виклик до суду він не отримував, згоду на сповіщення його, шляхом надіслання смс-повідомлень він не надавав, також не було повідомлено про дату та час судового засідання і його захисників, клопотання захисника Бершавського О.В. про відкладення розгляду справи, суд відхилив необґрунтовано. 
В апеляційній скарзі апелянт порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що копію оскаржуваної постанови він не отримував, з її текстом ознайомився лише 18 вересня 2024 року.
В судовому засіданні захисник Бершавський О.В. підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, апеляційний суд, врахувавши фактичні обставини справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .
Вислухавши захисника Бершавського О.В. за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.
При вирішенні питання про можливість поновлення пропущеного процесуального строку, суд має зважати на причини, які слугували перешкодами у реалізації особою права на апеляційне оскарження.
Поважними причинами потрібно вважати лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд повинен у сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та зазначити, з яких підстав подане скаржником клопотання може бути задоволене.
Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.
Відповідно до ч. 1 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Так, оскаржувана постанова суддею прийнята 06 вересня 2024, тому строк на її апеляційне оскарження у відповідності до ст. 294 КУпАП  розпочався з 07 вересня 2024 року і закінчився 16 вересня 2024 року.
З матеріалів справи убачається, що справу розглянуто без участі ОСОБА_3 відомостей про вручення йому копії оскаржуваної постанови у порядку, передбаченому ст. 285 КУпАП матеріали справи не містять. З матеріалами цієї справи під розписку захисник ОСОБА_3 , адвокат Бершавський О.В. ознайомився 16 вересня 2024 року (а.с.39), апеляційна скарга засобами поштового зв`язку апелянтом подана 26 вересня 2024 року (а.с. 69-70). 
З огляду на вказане, апеляційний суд вважає наведені апелянтом доводи у якості причин пропуску строку на апеляційне оскарження поважними, у зв`язку з чим клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.
Дослідивши матеріали справи за доводами апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Приймаючи постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції відхиляючи письмові пояснення подані захисником Главацьким Ю.А. в інтересах ОСОБА_1 , виходив із того, що вина останнього підтверджується доказами, що містяться у справі про адміністративне правопорушення, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №649163 від 25 листопада 2023 року, висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №002805 від 25 листопада 2023 року та відеозаписом з місця події, долученого до матеріалів справи.
З такими висновками судді, апеляційний суд погоджується з огляду на таке.
Відповідно до положень ч.7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Із тексту апеляційної скарги убачається, що апелянтом не заперечує обставини щодо наявності у нього ознак алкогольного сп`яніння, які слугували підставами для висловлення на його адресу вимоги щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також, що як на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу (алкотестеру), так і у спеціалізованому закладі охорони здоров`я він пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння. Результати медичного огляду апелянт під сумнів не ставить, як і те, що обставини складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього фіксувалися правоохоронцями за допомогою технічного засобу фіксації, а тому з огляду на положення ч.7 ст. 294 КУпАП, ці обставини апеляційним судом не перевіряються. 
Як на підставу для задоволення вимог апеляційної скарги та закриття провадження у справі, апелянт посилається на те, що транспортним засобом до моменту його зупинки поліцейськими керувала саме ОСОБА_2 , протокол про адміністративне правопорушення у порушення вимог чинного законодавства складено без участі свідків, справу розгляду без його участі та захисників. 
Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення в межах доводів викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд враховує таке.
Відповідно до ч. 1ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд зважає на усталену практику ЄСПЛ, який зазначив, що: "будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає піддію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє правоволодіти автомобіля мита їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі" (РішенніЄвропейського судуз правлюдини посправі "О`Галлоранта Франціс проти Сполученого Королівства" ("O'Halloranand Francis v. the United Kingdom") від 29 червня 2007 року).
Відповідно до п. 2.9а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України N 1306 від 10.10.2001 року, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У відповідності до приписів ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення (ч. 2 ст. 266 КУпАП).
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. (ч. 3 ст. 266 КУпАП).
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним (ч. 5 ст. 266 КУпАП).
Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 266 КУпАП).
Порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів, регламентовано розділом II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року N 1452/735 (далі -Інструкція).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – заклад охорони здоров`я) (пункт 7 розділу I).
Огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством (пункт 3 розділу III Інструкції).
Метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи (пункт 4 розділу III Інструкції).
За результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду (пункт 15 розділу III).
Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі – висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння) (додаток 4), видається на підставі акта медичного огляду (пункт 16 розділу III Інструкції).
Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку (пункт 17 розділу III Інструкції).
Наведені вище вимоги національного законодавства правоохоронцями дотримані.
Поняття доказів та джерела їх отримання, визначені ст. 251КУпАП, зокрема до одних із таких джерел законодавець відносить протокол про адміністративне правопорушення та відеозапис, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, акт огляду, а також інші документи.
Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №649163 від 25 листопада 2023 року правоохоронцями зафіксовано, що: «24 листопада 2023 року о 23:26 год на вул. Тираспольська, у м. Одесі, водій ОСОБА_4 керував автомобілем «MG 350» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння згідно висновку лікаря щодо результатів медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння №002805 від 25 листопада 2023 року, чим порушив вимоги п. 2.9 а ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Вимоги до змісту протоколу, передбачені ст. 256 КУпАП, поліцейськими дотримано. 
З протоколу про адміністративне правопорушення убачається, що від його підписання, надання письмових пояснень, отримання копії його примірнику 
ОСОБА_4 відмовився, про що поліцейським зроблено записи, що відповідає вимогам ч.3 ст. 256 КУпАП.
Оскільки огляд ОСОБА_4 на стан алкогольного сп`яніння проводився з використанням спеціальних технічних засобів, та матеріали відеозапису долучено до протоколу про адміністративне правопорушення, тому присутність свідків під час складення адміністративних матеріалів не вимагалася, що кореспондується з ч.2 ст. 266 КУпАП.
З огляду на вказане аргументи апелянта щодо порушення поліцейськими вимог закону під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, з підстав викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд відхиляє.
З відеозапису, долученого правоохоронцями до матеріалів справи убачається, що поліцейськими було зупинено транспортний засіб, з водійського місця якого вийшов ОСОБА_4 , у той час як праворуч від місця водія, на передньому пасажирському місці для сидіння знаходилася ОСОБА_2 . Під час з`ясування обставин, поліцейський запитав водія чи відома йому причина зупинки, на що він відповів, що на автомобілі не було увімкнене світло. У зв`язку з виявленням у подальшому у ОСОБА_4 ознак алкогольного сп`яніння, що ним не заперечувалося, останній на вимогу поліцейського погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу (алкотестеру), а згодом змінивши правову позицію щодо результатів такого огляду, висловивши свою незгоду, пройшов такий огляд у спеціалізованому закладі охорони здоров`я, де було підтверджено факт перебування ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`янінні.
Відхиляючи доводи апелянта щодо відсутності доказів на підтвердження факту керування ним транспортним засобом, за обставин зафіксованих та викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд зауважує, що починаючи від моменту зупинки транспортного засобу і завершуючи моментом складення протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_4 не заперечував факт керування транспортним засобом, не повідомляв про ту обставину, що автомобілем до його зупинки керувала ОСОБА_2 при цьому остання, також не повідомляла правоохоронців, що до моменту зупинки автомобіля, саме вона була водієм цього транспортного засобу. 
Апеляційний суд також враховує, що ОСОБА_4 , як водій транспортного засобу на вимогу поліцейських надав відповідні документи (посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу), а також погодився виконати обов`язок, передбачений п.2.5 ПДР, тобто пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, як водій транспортного засобу.
Наведе вище, спростовує доводи апелянта про те, що транспортним засобом керувала ОСОБА_2 , такі твердження апеляційний суд оцінює критично, як такі, що зазначені апелянтом з метою реалізації наміру уникнути відповідальності, за вчинене адміністративне правопорушення. 
Посилання апелянта на те, що під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, йому не було роз`яснено його права, визначені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП не можуть слугувати правовою підставою для задоволення апеляційних вимог та закриття провадження у справі з підстав відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд враховує, що у межах розгляду цієї справи ОСОБА_1 реалізував право користуватися послугами захисників Бершавського О.В., 
Главацького Ю.А., останнім подано до суду письмові пояснення у яких захисник порушував питання про закриття провадження у справі, та яким судом першої інстанції надано правову оцінку. Також з метою забезпечення реалізації ОСОБА_1 права на апеляційне оскарження, апеляційним судом було поновлено строк на апеляційне оскарження постанови суду, тим самим, забезпечено право відстоювати та захищати свої права та інтереси у суді. А тому, сама по собі, зазначена апелянтом обставина, на переконання апеляційного суду, не завадила ОСОБА_1 реалізувати права, надані йому законом, у тому числі право на захист.
Твердження апелянта про те, що йому не були відомі наслідки складання протоколу про адміністративне правопорушення і жодних роз`яснень з цього приводу йому не надавалося, апеляційний суд відхиляє, оскільки апелянт користувався послугами захисників у цій справі, тобто йому було відомо, що предметом судового розгляду є адміністративні матеріали, складені відносно нього поліцейськими. 
Щодо аргументів апелянтів про розгляд справи суддею першої інстанції без його участі, апеляційний суд зазначає про таке.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
За висновком ЄСПЛ з огляду на принцип, згідно з яким Конвенція покликана гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними, право на справедливий суд не може вважатися ефективним, якщо клопотання та зауваження сторін не будуть справді "заслухані", тобто належним чином розглянуті судом. У рішеннях судів і трибуналів мають бути належним чином наведені підстави, на яких вони ґрунтуються. Цей обов`язок обґрунтовувати рішення не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, висунутий скаржником, а передбачає, що сторони судового провадження можуть розраховувати на отримання конкретної та чіткої відповіді на аргументи, які є вирішальними для результату цього провадження. Ступінь застосування цього обов`язку обґрунтовувати рішення може змінюватися залежно від характеру рішення та має визначатися з огляду на обставини справи (див. рішення у справі "Мазахір Джафаров проти Азербайджану" (Mazahir Jafarov v. Azerbaijan), заява N 39331/09, пункти 34 і 35, від 02 квітня 2020 року з подальшими посиланнями).
Переглядаючи цю справу апеляційний суд враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема рішення у справі справі "Серявін та інші проти України", де ЄСПЛ зазначав: "ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті".
Апеляційний суд враховує, що справу про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції розглянуто за відсутності ОСОБА_1 водночас, це не вплинуло на правильність висновку судді про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.
Крім того, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості захищати свої інтереси у суді, шляхом подання апеляційної скарги з наведенням мотивів і доводів в обґрунтування власної правової позиції захисту, і це право йому було забезпечено апеляційним судом, шляхом проведення судового засідання за участі його захисника.
Окрім того, апеляційним судом створено умови з метою забезпечення реалізації права ОСОБА_1 особисто надати пояснення у судовому засіданні під час апеляційного перегляду справи, однак особа, яка притягається до адміністративної відповідальності в судове засідання не з`явився, тим самим нівелював можливість надати пояснення особисто.
Таким чином, апеляційним судом забезпечено реалізацію права 
 ОСОБА_1  бути "почутим", тим самим дотримано гарантії справедливого розгляду справи.
Іншими доводами апеляційну скаргу апелянт не обґрунтовує.
Отже апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Порушень судом першої інстанції норм КУпАП під час з`ясування обставин по справі апеляційним судом не встановлено.
За таких обставин, підстав для закриття справи не встановлено, і висновок судді про наявність в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП є вірним.
Підсумовуючи наведене вище апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі за п. 1 ст.247 КУпАП, з мотивів наведених у скарзі.
Керуючись ст. 294 КУпАП
постановив:
Клопотання ОСОБА_1 задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження судді Приморського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2024 року. 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

       Суддя                                        Ю.П. Лозко