КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 754/8863/24                                                    Головуючий у 1 інстанції: Гринчак О.І.
Провадження №22-ц/824/15564/2024                           Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
4 грудня 2024 року                                                                                       м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                         Гаращенка Д.Р.
суддів                                       Євграфової Є.П., Писаної Т.О.,
при секретарі                                          Ганжалі С.К. 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 липня 2024 року в справі за заявою  ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису,-
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 6 місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заборону перебувати в місці проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначала, що вона проживає разом зі своїм колишнім чоловіком, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . 
З 2019 року ОСОБА_1 застосовує до неї фізичне, психологічне та економічне насильство, погрожує фізичною розправою, ображає, принижує, вимагає грошей, застосовує фізичну силу, б`є її, виганяє з дому.
29 лютого 2024 року перебуваючи вдома ОСОБА_1 голосно кричав на заявницю, ображав, вимагав гроші, розбив мобільний телефон. виламував їй пальці на лівій руці, рвав її одяг та штовхнув.
В результаті застосування фізичного насильства з боку кривдника заявниця отримала забій лівого ліктьового суглобу, а також пошкодження зв`язок 4-5 п`ясткофалонгового зчленування лівої кості.
Зазначені обставини встановлені Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 25 березня 2024 року у справі № 754/3732/24.
Посилалась на те, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 квітня 2019 року у справі № №754/4307/19 заяву  ОСОБА_2 щодо видачі обмежувального припису було частково задоволено. 
Заборонено ОСОБА_1 строком на 6 місяців особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому  ОСОБА_1 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися; вести листування і телефонні переговори, або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Заявниця стверджує, що розуміючи свою безкарність, її колишній чоловік продовжував поводитися агресивно, погрожував вбивством, ображав. 
За фактом нанесення їхньому сину удару монтажним ломом було відкрито кримінальне провадження № 12018100030001471 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, досудове розслідування триває.
З початком повномасштабного вторгнення росії на територію України заявниця з сином виїхали за межі Києва і повернулись у листопаді 2023 року. За час їх відсутності ОСОБА_1 виламав двері у їх з сином кімнаті, зрізав петлі на дверях, вийняв замки. 
При спробі відремонтувати двері, останній поводив себе агресивно, лаявся, погрожував, заважав роботі майстра.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17 липня 2024 року заяву ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису задоволено.
Видано обмежувальний припис яким заборонено  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 6 (шість) місяців, перебувати в місці проживання ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою:  АДРЕСА_1 .
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 1 серпня 2024 року подав засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції розглянув справу однобічно без його повідомлення.
Висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи і до матеріалів справи не додано доказів систематичного домашнього насильства.
Вважає, що заявницею не надано й доказів того, що на час звернення до суду існувала ймовірність  продовження чи повторного вчинення домашнього насильства. Сам неприязних стосунків не може слугувати підставою для видачі обмежувального припису.
 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
 
Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання
 
Апелянт ОСОБА_1 , в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.
Заявник ОСОБА_2 , в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позиція суду апеляційної інстанції
 
Вислухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу які з`явились у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та наявні у справі докази колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню враховуючи наступне.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 в рівних долях, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 20.01.2010.
ОСОБА_1 на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 .
 
Суд першої інстанції встановив, що в період з 15.05.2016 по 2024 роки з періодичністю раз на один два місяці ОСОБА_2 зверталась до служби 02 щодо неправомірних дій з боку ОСОБА_1 .   
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 квітня 2019 року було  видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_1 у виді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 та покладено на нього на строк 6 місяців такі обов`язки: заборонено ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_1 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися; заборонено ОСОБА_4 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_2 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
  
За результатами звернення 29.02.2024 Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 25 березня 2024 року у справі № 754/3732/24 ОСОБА_1 було звільнено від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, обмежившись усним зауваженням, справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, - закрито.
 
Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 01 квітня 2024 року у справі № 754/3728/24 провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП щодо ОСОБА_2 закрито за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
 
Також заявницею надано відеозаписи з місця проживання, з яких вбачається, що ОСОБА_1 поводить себе агресивно щодо заявниці, висловлюється нецензурною лайкою в її бік, провокує конфліктну ситуацію та кидається в бійку.
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 07 грудня 2017 року   № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з пунктами 2, 7 частини другої статті 3 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: колишнє подружжя; батьки (мати, батько) і дитина (діти).
Відповідно до пунктів 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.
Колегія суддів вважає, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18 (провадження № 61-3848св19) та від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц (провадження № 61-3510св20).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість застосування відносно ОСОБА_1 обмежувального припису, оскільки останнім часом реальних підтверджень домашнього насильства  відносно ОСОБА_2 матеріалами справи не встановлено. 
Попередня поведінка ОСОБА_1 не може бути підставою для застосування об межувального припису.
Між сторонами після розлучення сталися стійкі неприязні відносини. 
Відповідно до інформаційної довідки від 18 червня 2024 року квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
Обидві сторони мають інше житло і намір продати спірну квартиру в якій на даний час проживають.
Матеріалами справи не підтверджено систематичність і наявність протиправних дій  з боку   ОСОБА_1 щодо вчинення домашнього насильства психологічного та фізичного характеру щодо колишньої дружини, з якою проживає в одній квартирі.
Відповідно до положень статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.
 
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 376, 383, 384 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити  
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 липня 2024 року скасувати у задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
 
         Повний текст постанови складений 5 грудня 2024 року
 
Головуючий                                                                                      Д.Р. Гаращенко
 
Судді                                                                                                 Є.П. Євграфова 
 
                                                                                                            Т.О. Писана