ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

17 жовтня 2024 року 	м.Суми	

Справа №583/628/24 
Номер провадження 22-ц/816/1581/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Рунова В. Ю. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Кутовим Ярославом Адольфовичем, 
на ухвалу Тростянецького районного суду Сумської області від 02 травня 2024 року у складі судді Огієнка О.О., постановлену в м. Тростянець Сумської області, повний текст якої виготовлено 02 травня 2024 року, 
в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Кутового Я.А., звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви та до досягнення дитиною повноліття. 
Тростянецький районний суд Сумської області ухвалою від 02 травня 2024 року відмовив ОСОБА_1 у видачі судового наказу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представника – адвокат Кутовий Я.А., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та задовольнити заяву про видачу судового наказу. 
В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги надані докази та дійшов до помилкового висновку про недоведеність проживання дитини разом заявницею. Вважає, що довідка з навчального закладу Республіки Польща є належним доказом проживання сина з матір`ю.
Звертає увагу на те, що ОСОБА_2 у поданому позові про виключення з актового запису про народження, вказував, зокрема, і на те, що після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, 16 березня 2022 року він з родиною виїхав до Республіки Польща, він повернувся, а дружина відмовилася. 
На переконання заявника апеляційної скарги, формальне ставлення суду першої інстанції до оцінки доказів в їх сукупності та вимогам про надання суду довідки від органів іншої держави про те, що її дитина проживає разом з нею, є вочевидь фактом зайвого формалізму та порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. 
Колегія суддів не бере до уваги поданий ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу, оскільки в порушення вимог ч. 4 ст. 360 ЦПК України не надано доказів надсилання його учасникам справи. 
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на ухвалу про відмову у видачі судового наказу (п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Відмовляючи у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що в порушення вимог п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, представником заявника до заяви про видачу судового наказу не було додано доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються заявлені вимоги, зокрема, про те, що дитина проживає разом із заявником, що є правовою підставою звернення до суду з відповідною заявою про стягнення аліментів. 
Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду, виходячи з наступного.
У відповідності до приписів ст.ст. 160, 161 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
За змістом статті 160 ЦПК України із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.
Вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу визначені в ст. 163 ЦПК України. Зокрема,  у заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Підстави для відмови у видачі судового наказу визначено ч. 1 ст. 165 ЦПК України, відповідно до якої суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу; заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу; наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу; з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; заяву подано з порушенням правил підсудності.
За змістом ст.ст. 76-80, 89 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу, заявником було надано, у тому числі, наступні докази: копія заочного рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (а.с. 5-6); копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому батьками зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 7); довідку шкільного комплексу ім. Конституції 3-го мая в Побєдзісках – Летниську, переклад якої здійснено в бюро перекладів «40 мов», в якій йдеться про те, що учень ОСОБА_5 навчається в цьому шкільному комплексі з 11 травня 2022 року (а.с. 13); копії паспортів громадянина України для виїзду за кодон ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , і яких міститься відтиск печатки про виїзд 17 березня 2022 року на пункті пропуску «РАВА-РУСЬКА» (а.с.15-18). 
Визнаючи довідку шкільного комплексу ім. Конституції 3-го мая в Побєдзісках – Летниську неналежним доказом проживання малолітнього ОСОБА_6 разом з матір – ОСОБА_1 , судом першої інстанції не було наведено мотивів з яких він дійшов таких висновків. 
Судом, в порушення вимог ст. 89 ЦПК України, не було надано оцінки наданим заявником доказів в їх сукупності, яким підтверджується перебування спільного сина ОСОБА_2 та ОСОБА_1 – ОСОБА_6 , разом з матір`ю в Республіці Польща. 
Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги положення ст. 29 ЦК України, якою визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків. 
ОСОБА_2 , у своєму запереченні не вказував на те, що малолітній син ОСОБА_6 фактично проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, що б свідчило про відсутність у заявника ОСОБА_1 підстав для звернення до суду з заявою про видачу судового наказу. 
За встановлених обставин справи, колегія суддів вважає, що підстави для застосування положень п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України відсутні.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Суд першої інстанції формально підійшов до розгляду даної справи, постановив оскаржувану ухвалу з порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, позбавивши заявника права на справедливий судовий розгляд.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Встановивши, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, апеляційний суд дійшов висновку про скасування ухвали суду та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 6; 379 ч. 1 п. 4, 381-382 ЦПК України, суд – 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Кутовим Ярославом Адольфовичем, задовольнити частково. 
Ухвалу Тростянецького районного суду Сумської області від 02 травня 2024 рокупро відмову у видачі судового наказу в даній справі скасувати, а справу за заявою  ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2  на утримання дитини, направити  до Тростянецького районного суду Сумської області для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        В. І. Криворотенко 

                                                                                                   В. Ю. Рунов