ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 686/31679/19
Провадження № 22-ц/4820/1368/24

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 травня 2023 року (суддя Приступа Д.І.) за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
У листопаді 2019 року АТ «Ідея Банк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що 28.09.2012 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 910.18468 про надання кредиту в сумі 237841,20 грн. із сплатою відсотків 15.99% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів.
Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно договору, проте відповідач належним чином не виконала взяті на себе кредитні зобов`язання, здійснивши останній платіж 04.08.2015 року, внаслідок чого станом на 04.11.2019 року виникла заборгованість в розмірі 122244,56 грн., з яких 57255,23 грн. – прострочений борг, 46333,44 грн. – прострочені проценти, 75,25 грн. – строкові проценти, 17283,75 грн. – пеня за несвоєчасне погашення платежів, за період з 04.05.2019 по 04.11.2019, 1296,89 грн. – дебіторська заборгованість.
Із урахуванням викладеного, позивач просив суд стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 122244,56 грн., а також судовий збір в сумі 1921 грн.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 травня 2023 року у задоволенні позову АТ «Ідея Банк» відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачка належним чином не виконувала умови кредитного договору, у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність заборгованості за кредитом в розмірі 122244,56 грн., з яких 57255,23 грн. – прострочений борг, 46333,44 грн. – прострочені проценти, 75,25 грн. – строкові проценти, 17283,75 грн. – пеня за несвоєчасне погашення платежів, за період з 04.05.2019 по 04.11.2019, 1296,89 грн. – дебіторська заборгованість. Разом з цим зважаючи на те, що за умовами кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит в строк до 29 вересня 2015 року, а з позовом до суду позивач звернувся тільки 22 листопада 2019 року, тобто поза межами строку позовної даності, позовна давність щодо вимог АТ «Ідея Банк» сплила 29 вересня 2018 року, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності.
В апеляційній скарзі АТ «Ідея Банк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги мотивовано тим, що за домовленістю сторін, згідно п.9 §10 строк позовної давності для стягнення боргу за договором встановлена тривалістю в 5 років. Останній платіж ОСОБА_1 здійснила 04.08.2015 року, що підтверджується наданою з позовною заявою випискою по особовому рахунку відповідача та такий встановлено оскаржуваним рішенням суду. Із позовом до суду банк звернувся 20.11.2019 року, тобто в межах строку позовної давності, погодженого сторонами у письмовій формі у кредитному договорі. Також апелянт зазначає, що ним було нараховано пеню за період з 04.05.2019 по 04.11.2019, яка заявлена також у межах строків, передбачених ч.2 ст.258 ЦК України.
Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників по справі не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в редакції чинній на день подання апеляційної скарги).
В силу ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у такому випадку судове засідання не проводиться, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 28.09.2012 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №910.18468 за умовами п.п.1,2 §1 якого, банк надає позичальнику кредит у сумі 237841,20 грн. на строк 36 місяців, для фінансування купівлі позичальником транспортного засобу.
За користування кредитом позичальник сплачує проценти річні в розмірі 15,9900% (п.1 §2).
Згідно п.1 §4 Договору позичальник зобов`язаний погашати заборгованість за даним договором у вигляді ануїтетних платежів на рахунок відповідно до Графіку щомісячних платежів.
Згідно п.2 §9 Договору в разі порушення позичальником термінів сплати щомісячних платежів від 1 до 60 днів, банк має право нараховувати та стягувати з позичальника штрафні санкції (пеню) в розмірі 0,15% від простроченої суми боргу за кожен день прострочки.
Згідно п.9 §10 Договору строк позовної давності для стягнення боргу за договором встановлюється тривалістю в 5 років.
В цей же день сторони погодили та підписали графік щомісячних платежів (Додаток №1) та положення про загальні умови кредитних договорів та забезпечення кредитів заставою транспортних засобів (Додаток №2).
Згідно довідки-розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №910.18468 від 28.09.2012 року, станом на 04.11.2019 року, становить 122244,56 грн., що включає в себе: прострочений борг 57,255,23 грн., прострочені проценти 46333,44 грн., строкові проценти 75,25 грн., пеню за несвоєчасне погашення платежів - 17283,75 грн. (нараховану за період з 04.05.2019 по 04.11.2019), дебіторську заборгованість 1296,89 грн.
Згідно виписки банку, ОСОБА_1 у період із жовтня 2012 року по серпень 2015 року здійснювала платежі на погашення заборгованості за тілом та процентами по кредиту №910.18468 від 28/09/2012.
Останній платіж по даному кредиту ОСОБА_1 було здійснено 04.08.2015 року.
Підставою позову банком зазначено невиконання відповідачем кредитних зобов`язань, що пов`язані із отриманням останнім кредитних коштів за кредитним договором.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України).
За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов кредитного договору АТ «Ідея Банк» надало ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 237841,20 грн., які остання мала повернути частинами до 28 вересня 2015 року. За користування кредитом відповідач повинен був щомісячно сплачувати проценти у розмірі, встановленому договором, однак відповідачка допустила порушення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 не виконала грошове зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість зі сплати кредиту в розмірі 122244,56 грн.
Однак у зв`язку з пропуском строку позовної давності, який визначений статтею 257 ЦК України тривалістю у 3 роки, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
З висновком суду про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України).
Частиною першою статті 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
За змістом частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.
Відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Як передбачено статтею 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Згідно з частинами третьою та четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сплив позовної давності, тобто строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, є підставою для відмови в позові, якщо про це заявлено стороною у спорі до винесення судом рішення у справі.
Законом установлена загальна позовна давність тривалістю у три роки, разом із тим, сторони вправі за взаємною згодою збільшити цей строк.
Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
Така правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Оскільки за умовами кредитного договору ОСОБА_1 мала виконувати основне зобов`язання частинами та повернути банку кредит до 28.09.2015 року, то позовна давність за вимогами позивача про стягнення кредитних коштів і процентів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту.
У кредитному договорі АТ «Ідея Банк» і ОСОБА_1 домовилися про те, що строк загальної позовної давності складає 5 років (п. 9 § 10 кредитного договору).
При цьому, як вбачається з розрахунку кредитної заборгованості, наданої банком, останній платіж на погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 здійснила 04 серпня 2015 року.
Оскільки ОСОБА_1 з 04 серпня 2015 року належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконував, то саме з того часу в ПАТ «Ідея Банк» виникло право на позов і почався перебіг позовної давності.
З позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором ПАТ «Ідея Банк» звернулось до суду у листопаді 2019 року та на час пред`явлення банком позову до суду строк позовної давності, який визначено договором у п`ять років, не сплив, у зв`язку з чим висновок суду першої інстанції що відмову у задоволені позову з цих підстав є помилковим.
Зважаючи на те, що відповідачкою належним чином не виконано умови кредитного договору, заборгованість у повному обсязі не погашено, її розмір відповідачем не спростовано, тому із ОСОБА_1 на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №910.18468 від 28.09.2012 року, в розмірі 122244,56 грн., що включає в себе: прострочений борг 57,255,23 грн., прострочені проценти 46333,44 грн., строкові проценти 75,25 грн., пеню за несвоєчасне погашення платежів - 17283,75 грн. (нараховану за період з 04.05.2019 по 04.11.2019), дебіторську заборгованість 1296,89 грн.
Рішення суду першої інстанції постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим в межах доводів апеляційної скарги, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову. 
За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що позов та апеляційну скаргу АТ «Ідея Банк» задоволено повністю, із відповідачки ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» підлягає стягненню 4802,50 грн. сплаченого судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги. 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд –
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, змінити розподіл судових витрат.
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (код ЄДРПОУ: 19390819) заборгованості за кредитним договором №910.18468 від 28.09.2012 року, в розмірі 122244,56 грн., що включає в себе: прострочений борг 57255,23 грн., прострочені проценти 46333,44 грн., строкові проценти 75,25 грн., пеню за несвоєчасне погашення платежів - 17283,75 грн. (нараховану за період з 04.05.2019 по 04.11.2019), дебіторську заборгованість 1296,89 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (код ЄДРПОУ: 19390819) судовий збір в сумі 4802,50 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді                                                                                          Т.О. Янчук

       Л.М. Грох

       О.І. Ярмолюк