УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2024 року
м. Київ
справа  № 233/3161/16-к
провадження № 51-2468 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 31 жовтня 2024 року про продовження строку тримання під вартою.
Суть питання та встановлені судом обставини
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 31 жовтня 2024 року задоволено клопотання прокурора, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на строк 60 днів, тобто до 29 грудня 2024 року. 
Обвинувачений ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду зі скаргою, у якій не погоджується з вказаним судовим рішенням апеляційного суду та порушує питання про його перегляд у касаційному порядку.
Мотиви Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги, долучену до неї копію оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, якої намагаються досягнути.
За таких обставин наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже, не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Частиною 2 ст. 424 КПК України передбачено, що ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Ухвала апеляційного суду, якою обвинуваченому продовжено запобіжний захід у  вигляді тримання під вартою не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню, а тому не підлягає оскарженню у касаційному порядку.
Аналогічний висновок відображено, зокрема, в ухвалах Верховного Суду від 02 травня 2024 року (справа № 646/6806/17, провадження № 51-2268ск24), від 22 травня 2024 року (справа № 201/3889/23, провадження № 51-2648ск24), від 20 червня 2024 року (справа № 285/33/23, провадження № 51-1708ск24), від 02 вересня 2024 року (справа № 524/538/18, провадження № 51-2338ск24). 
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження в разі, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Ураховуючи те, що ухвала Дніпровського апеляційного суду від 31 жовтня 2024 року не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції з огляду на положення ч. 2 ст. 424 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне, керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 цього Кодексу, відмовити у відкритті касаційного провадження. 
З цих підстав Суд постановив:
Відмовити обвинуваченому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 31 жовтня 2024 року про продовження строку тримання під вартою.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                                   ОСОБА_3