Справа № 164/1223/24  Провадження №33/802/845/24 	Головуючий у 1 інстанції:Невар О. В. 	
	Доповідач: Денісов  В. П.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2024 року                                                                 місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , її захисника – адвоката Приймаченка А.О. та прокурора Бурка О.М., розглянувши в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Маневицького районного суду Волинської області від 15 листопада 2024 року щодо неї,
В С Т А Н О В И В:
Вказаною постановою  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. 
Також стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 605 грн. 60 коп. судового збору.
ОСОБА_1 притягнута до адміністративної відповідальності за те, що вона, працюючи на посаді юрисконсульта юридичної групи державної установи «Маневицька виправна колонія № 42», будучи суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення згідно п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно подала без поважних причин декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021 рік.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову судді необґрунтованою. Посилається на те, що відповідно до посадових інструкцій юрисконсульта ДУ «Маневицька ВК 42», вона не була суб`єктом декларування, а тому наявні сумніви щодо доведеності її винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення. Просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі. 
Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги прокурор подав заперечення, в якому зазначає, що ОСОБА_1 є посадовою особою юридичної особи публічного права, а тому є суб`єктом адміністративного правопорушення, оскільки ДУ «Маневицька виправна колонія №42» є юридичною особою публічного права, що ніким не оспорюється. Також зазначає, що на стадії збирання матеріалів, а також під час розгляду справи місцевим судом, ОСОБА_1 визнавала вину у вчиненні правопорушення. Просить постанову судді залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 та її захисника, які підтримували апеляційну скаргу і просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, прокурора Бурка О.М., який апеляційну скаргу заперечував і просив постанову судді залишити без змін, доходжу висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Положеннями ст.280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , дотримався.
Частина 1 статті 172-6 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення вимог фінансового контролю, яке полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Приміткою до ст.172-6 КУпАП визначено, що суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Згідно абз.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» посадовою особа юридичної особи публічного права є голова та член наглядової ради, ради директорів, виконавчого органу, комісії з припинення (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії), ліквідатор, керівник, заступник керівника, головний бухгалтер, корпоративний секретар такої юридичної особи публічного права, а також особа, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчого органу, та її заступники, голова та члени іншого органу управління юридичної особи (крім консультативного), якщо утворення такого органу передбачено законом або статутом юридичної особи публічного права.
Відповідно до п.2 розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону - особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року. Суб`єкти декларування, зазначені у частинах сьомій - чотирнадцятій статті 45 цього Закону, подають відповідні декларації у строки, встановлені частинами сьомою - чотирнадцятою статті 45 цього Закону, якщо відповідні декларації не було подано раніше.
Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, вина ОСОБА_1 повністю доведена доказами, наявними в матеріалах справи, зокрема:
- протоколом про адміністративне правопорушення № 147 від 23 травня 2024 року, в якому викладено обставини вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, і в якому в графі пояснення  ОСОБА_1  власноручно написала «З протоколом погоджуюсь» (а.с.1-7); 
- письмовими поясненнями ОСОБА_1 не заперечувала факту вчиненого правопорушення, а також не вказувала на те, що декларацію не подавала у зв`язку з тим, що не є суб`єктом декларування (а.с.8);
- наказом державної установи «Маневицька виправна колонія № 42» № 47/ОС-16 від 08 серпня 2016 року, згідно з яким ОСОБА_1 призначено на посаду юрисконсульта юридичної групи «Маневицька виправна колонія № 42» (а.с.13);
- посадовими інструкціями юрисконсульта юридичного відділу «Маневицька виправна колонія № 42» (а.с.14-18);
- розпискою ОСОБА_1 від 14.03.2017 про те, що вона ознайомлена з положеннями ст.. 45 Закону України «Про запобігання корупції», також в розписці ОСОБА_1 зобов`язується вчасно та в повному обсязі дотримуватись вимог положень ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» (а.с.20);
- повідомленням державної установи «Маневицька виправна колонія № 42» від 7 лютого 2024 року про факт несвоєчасного подання ОСОБА_1 декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (а.с.23);
- роздруківкою з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, згідно якого ОСОБА_1 подала щорічну декларацію за 2021 рік 07 березня 2024 року, також згідно вказаної роздруківки, ОСОБА_1 починаючи з 2016 року подавала щорічні декларації (а.с.24-29);
Враховуючи вищевикладене, вважаю, що наявні у справі докази повністю підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.
Крім того, під час розгляду справи місцевим судом, за участі її захисника, ОСОБА_1 свою вину визнала повністю (а.с.66).
Посилання ОСОБА_1 на те, що вона не є суб`єктом декларування, не приймаються до уваги, оскільки такі доводи повністю спростовуються вищезазначеними доказами.
Відповідно до п.п.«а» п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» посадові особи юридичної особи публічного права є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону.
В силу абзацу 14 частини 1 статті 1 Закону суб`єкти декларування - особи, зазначені у п.1, п.п.«а» і п.п.«в» п.2, п.4 і п.5 ч.1 ст.3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.
Під «посадовими особами юридичних осіб публічного права» (відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону) слід розуміти працівників юридичних осіб публічного права, які наділені посадовими повноваженнями здійснювати організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції. Визначальним при цьому є обсяг функцій (обов`язків) відповідного працівника. Так, адміністративно-господарські функції (обов`язки) - це обов`язки з управління або розпорядження державним, комунальним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації забезпечення контролю за цими операціями тощо). Організаційно-розпорядчі функції (обов`язки) - це обов`язки щодо здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності.
З огляду на характер та обсяг функцій юрисконсульта ДУ «Маневицька ВК 42»  ОСОБА_1  відповідно до її посадової інструкції апеляційний суд приходить до переконання, що її посада відноситься до числа суб`єктів, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» та підпадає під пункт «а» пункту 1 частини 2 статті 3 Закону. З цих підстав, ОСОБА_3 був зобов`язаний подавати щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Зазначених дій  ОСОБА_1  у встановлений закон строк не виконала, у зв`язку з чим в її діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції суддя відповідно до ст.ст.245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи й обґрунтовано дійшов висновку про наявність у діях  ОСОБА_1  в цій частині складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.
Зібрані докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях  ОСОБА_1  складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.
ОСОБА_1  не було надано належних та допустимих доказів як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанцій, на підтвердження того, що вона була позбавлена можливості вчасно подати щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021 рік.
Таким чином, законодавець пов`язує строк накладення адміністративного стягнення з моментом виявлення правопорушення та з моментом його вчинення.
Висновки судді про наявність у діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у передбаченому законом порядку, належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності.
Положеннями ст.33 КУпАП регламентовано, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Відповідно до вимог ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень правопорушником.
Адміністративне стягнення на  ОСОБА_1  накладене з дотриманням вимог ст.ст.23, 33 КУпАП. 
Процесуальних порушень, які б могли слугувати безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, не виявлено. 
Підстав для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у даній справі з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.
На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а постанову судді Маневицького районного суду Волинської області від 15 листопада 2024 року щодо неї – без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Волинського апеляційного суду В.П. Денісов