ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Єдиний унікальний номер справи: 657/1024/16-ц Головуючий в суді І інстанції Гончаренко О.В. 
Номер провадження: 22-ц/819/199/24 Доповідач Кутурланова О.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

       08 жовтня 2024 року м. Херсон

       Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
       головуючого (суддя-доповідач) Кутурланової О.В.,
       суддів: Майданіка В.В.,
Орловської Н.В.,
секретар Олійник К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені яких діє адвокат Мозговий Олександр Вікторович, на рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області у складі судді Гончаренка О.В. від 22 березня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Нововоронцовської селищної ради Бериславського району Херсонської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, 

В С Т А Н О В И В:

       У листопаді 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Нововоронцовської селищної ради Бериславського району Херсонської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом.
       В обґрунтування позовних вимог позивачі посилалися на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 і після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 
       Вони, як спадкоємці першої черги за законом (дружина та донька спадкодавця), у межах визначеного законом строку подали заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, однак їм було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності на житловий будинок з підстав відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно та його первісної реєстрації за спадкодавцем.
       Посилаючись на те, що будівництво будинку велося спадкодавцем відповідно до наданого органом місцевого самоврядування дозволу на будівництво на виділеній у передбаченому законом порядку земельній ділянці, однак за життя ОСОБА_3 не оформив право власності і відсутність правовстановлюючих документів перешкоджає їм оформити свої спадкові права, позивачі просили суд визнати за ними право власності на житловий будинок з будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом по частині кожному.
       Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 22 березня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

       В апеляційній скарзі адвокат Мозговий О.В., який діє від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, а також на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі. 

       Від Нововоронцовської селищної ради Бериславського району Херсонської області надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, у якій вони зазначили про повне визнання заявлених позовних вимог.

       Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів приходить до наступних висновків.
       Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       Згідно статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
       Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

       Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

       Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі пропустили строк на прийняття спадщини. Крім того, ними не доведено належними і допустимими доказами набуття у передбаченому законом порядку спадкодавцем права власності на спірне майно, вбачав ознаки самочинного будівництва в спірному об`єкті нерухомості через те, що спадкодавець не вклався у строки будівництва, визначені дозволом на виконання будівельних робіт, що виключає можливість визнання права власності на нього.

       Колегія суддів не погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони не грунтуються на досліджених судом доказах та встановлених обставинах справи, рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права.

       Судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , актовий запис №114, який був чоловіком позивачки ОСОБА_1 та батьком позивачки ОСОБА_2 , що підверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 23.02.1975 року, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 29.02.1988 року, свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 25.12.2010 року (а.с.9,12,14,15) .
       Згідно довідки Нововоронцовської селищної ради від 02.09.2021 року № 527 ОСОБА_3 з 10.11.1989 року по 04.09.2000 року (тобто до часу смерті) був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . На час його смерті за даною адресою були також зареєстровані члени його сім`ї : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.27).
       В ході розгляду справи встановлено, що як на час смерті ОСОБА_3 , так і в подальшому позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 продовжили проживати та бути зареєстрованому у спірному будинку, здійснювали догляд за ним.
       Судом також встановлено, що на звернення позивачів до приватного нотаріуса Нововоронцовського районного нотаріального округу Херсонської області про оформлення спадкових прав їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу щодо належності житлового будинку спадкодавцю №684/02-14 (а.с.29).
       З відповіді приватного нотаріуса Нововоронцовського районного нотаріального округу Херсонської області Виноградової Н.М. від 15.12.2023 року № 895/01-16 та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 74557080 від 01.11.2023 року вбачається, що 01.11.2023 року заведено спадкову справу № 275/2023 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.28).

       Приймаючи до уваги, що згідно ст.525 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, то часом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 є день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       
       За наведених обставин, суд дійшов вірного висновку про те, що спірні правовідносини регулюються чинним на той час ЦК України (в редакції 1963 року), оскільки при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яким відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини.

       Відповідно до статті 524 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
       Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.
       Згідно зі статтею 548 ЦК України (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.
       Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
       Відповідно до стаття 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 
1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 
2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. 
       Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

       Отже, дії позивачів, які є спадкоємцями першої черги за законом, і на момент смерті спадкодавця проживали з ним за однією адресою, після його смерті продовжили проживати у спадковому будинку та здійснювати догяд за ним, зберігають документи спадкодавця щодо виділення земельної ділянки під будівництво, надання дозволу на виконання будівельних робіт і т.і. однозначно свідчать про те, що вони фактично вступили у володіння та управління спадковим майном, а отже прийняли спадщину відповідно до положень ч.1 ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року).

       За наведених обставин, доводи апеляційної скарги щодо помилковості висновків суду про пропуск позивачами строку на прийняття спадщини є такими, що грунтуються на наявних у справі доказах та нормах матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

       Відповідно до положень ч.3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
       Відповідно до пункту 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.
       Згідно зі статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, речові права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачає обов`язкової реєстрації таких прав.
       Право власності на збудоване до набрання чинності зазначеним Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.
       Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави дійти висновку про те, що відносно збудованих до 05 серпня 1992 року об`єктів житлової забудови закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності, а документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.

       Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року у справі № 6-54цс12 та поставі Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц.

       Отже, єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).
       У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку (лист Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року № 19-32/319).
       
       З матеріалів справи вбачається, що рішенням Виконкому Нововоронцовської районної ради народних депутатів від 01.04.1980 року № 119/8 ОСОБА_3 надано дозвіл № НОМЕР_5 на право виконання будівельних робіт на земельній ділянці по АДРЕСА_2 , дата початку будівельних робіт квітень 1980 року, дата закінчення будівельних робіт квітень 1983 року (а.с.10-11).
       Як вбачається з технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1 будинок має загальну площу 119,1 кв.м, в тому числі житлову 49,2 кв.м. Частину будинку збудовано у 1982 році, частину у 1983 році, частину у 1985 році, частину у 1990 році (а.с.4-8). 
       Згідно Розпорядження начальника селищної військової адміністрації № 360 від 13.11.2023 року узаконено зміну поштової адреси житлового будинку з АДРЕСА_3 (а.с.26).
       З довідки Нововоронцовської селищної ради від 02.09.2021 року № 2354 вбачається, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 не приватизована, цільове призначення для розміщення і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.25).

       За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що на час будівництва спірного будинку та прибудинкових споруд та його завершення до 05 серпня 1992 року реєстрація права власності на нього не вимагалась, а згідно діючого Порядку належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його основної технічної інвентаризації.
       
       Слід також зазначити, що у пункті 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва.
       Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року.
       У Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що всі господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам і під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не відносяться до категорії самовільних (самочинних).

       Отже, приймаючи до уваги, що спірний житловий будинок з будівлями та спорудами побудовано ОСОБА_3 у період з 1982 року по 1990 рік на земельній ділянці, виділеній йому у передбаченому чинним законодавством порядку, зважаючи на те, що будівельні роботи розпочато згідно дозвільної документації, при цьому факт існування об`єкта нерухомого майна та його технічні характеристики зафіксовано у технічному паспорті на цей об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації і відомостей про наявність самочинного будівництва у ньму не зафіксовано, з огляду на те, що орган місцевого самоврядування, на території якого розташований цей об`єкт нерухомого майна, також не заперечував проти задоволення позовних вимог, визнавши їх обгрунтованість, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про безпідставність висновків суду щодо самочинності спірного об`єкту нерухомого майна лише через те, що забудовник не встиг завершити будівельні роботи вчасно. 

       За наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що завершений будівництвом у 1990 році спірний спадковий будинок із будівлями і спорудами відповідно до його технічної документації є спадковим майном позивачів, які у встановленому законом порядку прийняли спадщину і не відмовились від неї та обґрунтовано звернулися за захистом своїх прав до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, оскільки іншого способу оформити право власності на спірне майно чинним законодавством не передбачено.

       Таким чином, ухвалене судом першої інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв`язку із чим, відповідно до ст.376 ЦПК України, його слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовних вимог та визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частках права власності на житловий будинок з будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як на спадкове майно за законом після смерті ОСОБА_3 .

       Керуючись статтями 367-369, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені яких діє адвокат Мозговий Олександр Вікторович, задовольнити.
       Рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 22 березня 2024 року скасувати та постановити нове судове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Нововоронцовської селищної ради Бериславського району Херсонської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом задовольнити.
       Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку з будівлями та спорудами, які зазначені в технічному паспорті під літерами: А-житловий будинок, загальною площею 119,1кв.м., в тому числі житлової 49,2 кв.м.; А1-прибудова; а-прибудова; а1-прибудова; під а1-підвал; а2-навіс; Б-вхід у підвал; В-гараж; Г-сарай; Д-сарай; Е-сарай; Ж-сарай; З-душ; К-вбиральня; №1-ворота; №2-паркан; №1-вимощення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 .
       Визнати за ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку з будівлями та спорудами, які зазначені в технічному паспорті під літерами: А-житловий будинок, загальною площею 119,1кв.м., в тому числі житлової 49,2 кв.м.; А1-прибудова; а-прибудова; а1-прибудова; під а1-підвал; а2-навіс; Б-вхід у підвал; В-гараж; Г-сарай; Д-сарай; Е-сарай; Ж-сарай; З-душ; К-вбиральня; №1-ворота; №2-паркан; №1-вимощення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 .
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
       Повний текст постанови виготовлено 30 жовтня 2024 року.

Головуючий О.В.Кутурланова 

Судді: В.В.Майданік 

Н.В.Орловська