П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/2523/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Гурін Дмитро Миколайович 
Суддя-доповідач -  Боровицький О. А.   
27 листопада 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Боровицького О. А. 
суддів:  Шидловського В.Б.  Курка О. П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України  в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12 липня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 10.08.2022 звернулась до ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою №1219 щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.2-1 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та з урахуванням п."е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (а.с.29).
Після реєстрації заяви ОСОБА_1 та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 17.08.2022 №063850005344 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи (а.с.28).
Згідно наданих до заяви документів про стаж (трудова книжка, диплом, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про народження дитини) та даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування загальний страховий стаж склав 22 роки 00 місяців 10 днів, стаж роботи за вислугу років станом на 10.10.2017 складає 17 років 00 місяців 25 днів (враховано з 15.08.1988 по 19.02.1992, з 23.09.1999 по 07.10.2005, з 25.08.2006 по 28.02.2014), що є недостатнім для призначення пенсії.
Підставою для винесення вказаного рішення слугувало те, що згідно наданих до заяви документів до загального страхового та пільгового стажу не враховано періоди роботи позивача з 24.02.1992 по 18.12.1996 (посада - вчитель російської мови та літератури), оскільки виправлена дата наказу та відсутній підпис відповідальної особи при звільненні, з 18.12.1996 по 08.07.1997 (посада - вчитель російської мови та літератури) - не відповідність дати (1996) та дати (1991) наказу про прийняття, з 18.12.1996 по 15.10.1998 (посада - завідувач дитячого садка) - відсутній підпис відповідальної особи при звільненні, з 11.11.2005 по 22.02.2006 (посада — спеціаліст 1-ої категорії управління освіти) - не передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, з 12.02.2006 по 31.05.2006 - період роботи по сумісництву, з 01.03.2014 - відсутні відомості в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Листом від 24.08.2022 ГУ ПФУ в Житомирській області повідомило, що страховий стаж, підтверджений документально, становить 22 роки 10 днів, стаж роботи за вислугу років станом на 10.10.2017 складає 17 років 25 днів (враховано з 15.08.1988 по 19.02.1992, з 23.09.1999 по 07.10.2005, з 25.08.2006 по 28.02.2014). Відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років, оскільки до загального страхового та пільгового стажу не враховано періоди роботи позивача з 24.02.1992 по 18.12.1996 (посада - вчитель російської мови та літератури), оскільки виправлена дата наказу та відсутній підпис відповідальної особи при звільненні, з 18.12.1996 по 08.07.1997 (посада - вчитель російської мови та літератури) - не відповідність дати (1996) та дати (1991) наказу про прийняття, з 18.12.1996 по 15.10.1998 (посада - завідувач дитячого садка) - відсутній підпис відповідальної особи при звільненні, з 11.11.2005 по 22.02.2006 (посада — спеціаліст 1-ої категорії управління освіти) - не передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, з 12.02.2006 по 31.05.2006 - період роботи по сумісництву, з 01.03.2014 - відсутні відомості в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с.17-19).
Позивач, вважаючи протиправними дії пенсійного органу щодо відмови у призначенні їй пенсії за вислугою років, звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбачений Законом України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).
Статтею 1 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Періоди трудової діяльності до 01.01.2004, які зараховуються до страхового стажу, ви значені статтею 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечен ня» (надалі - Закон №1788-ХІІ).
Згідно з статтею 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і ко оперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Суд зазначає, що відповідно до ст.62 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд зазначає, що в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Окрім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Періоди трудової діяльності ОСОБА_1 підтверджуються записами у трудовій книжці НОМЕР_1 , зокрема також, що вона працювала у період: з 24.02.1992 до 18.12.1996 на посаді вчителя російської мови та літератури; з 18.12.1996 до 08.07.1997 на посаді вчителя російської мови та літератури; з 18.12.1996 до 15.10.1998 на посаді завідувача дитячого садка (а.с.9-16).
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться записи про відповідний трудовий стаж із відомостями, які відповідають вимогам законодавства.
Позивач посилається також на те, що підтвердити зазначені у трудовій книжці спірні періоди роботи, до яких у відповідача виникли запитання під час розгляду питання призначення пенсії за вислугою років, довідками, наказами чи іншою документацією позивач немає можливості через те, що наразі АР Крим непідконтрольна Україні територія, тому із запитами на витребування необхідних документів на підтвердження зазначеного у трудовій книжці спірного стажу звернутись неможливо.
Однак, відсутність таких довідок не може бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Крім того, трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17.
Крім того, що стосується періодів роботи позивача з 1992 року по 1998 роки, то вказані періоди роботи відбулися під час дії Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58).
Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Згідно вимог Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.
Обов`язок щодо заповнення трудової книжки та внесення достовірних даних покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, які здійснюють заповнення трудової книжки вперше, а не на працівника, а тому наявність таких недоліків в трудовій книжці позивача не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу останньої періодів роботи згідно з записами в трудовій книжці, виконаними у відповідності до вимог Інструкції №58.
Пунктом 2.6 Інструкції №58 встановлено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.
Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачами протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періодів роботи: з 24.02.1992 по 18.12.1996 - вчитель російської мови та літератури; з 18.12.1996 по 08.07.1997 - вчитель російської мови та літератури; з 18.12.1996 по 15.10.1998 - завідувач дитячого садка.
Стосовно позовних вимог про зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 11.11.2005 по 22.02.2006 - спеціаліст 1-ї категорії управління освіти, суд зазначає наступне.
Позивач стверджує, що вказаний період роботи не враховано до її страхового стажу через неправильне заповнення роботодавцем відомостей про трудову діяльність у трудовій книжці, що звільняє тим самим позивача від негативних наслідків за порушення порядку заповнення її трудової книжки.
Суд не погоджується з такими доводами позивача з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України, особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (11.10.2017) мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». При цьому пенсія за вислугу років призначається та виплачується при звільненні з роботи, яка дає право на таку пенсію.
Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мали працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 10 жовтня 2017 року - не менше 26 років 6 місяців. Тобто стаж за вислугу років для визначення права на пенсію враховується лише по 10.10.2017.
Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (далі - Постанова №909).
Відповідно до переліку, наведеного у Постанові №909, до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються періоди роботи: у загальноосвітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах та міжшкільних навчально-виробничих комбінатах; у міжшкільних навчально-виробничих комбінатах; у дитячих будинках, дитячих трудових та виховно-трудових колоніях, дитячих приймальних пунктах і приймальниках-розподільниках для неповнолітніх, логопедичних пунктах і стаціонарах, школах-клініках; у вищих навчальних закладах I - II рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладах; у дошкільних навчальних закладах всіх типів; у позашкільних навчальних закладах; у бібліотеках; у дитячих клініках, поліклініках, лікарнях, санаторіях, диспансерах, будинках дитини, дитячих відділеннях в лікарнях, санаторіях, диспансерах і установах для виконання покарань.
Отже, підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи позивача з 11.11.2005 по 22.02.2006 до її страхового стажу стало, те що посада спеціаліст 1-ї категорії управління освіти не входить до переліку посад установ освіти, наведеному у Постанові №909.
Оскільки принциповим для зарахування стажу є саме характер виконуваної роботи, незалежно від назви посади, тому ключовим доказом для дослідження і з`ясування наявності в особи права на зарахування страхового стажу є посадова інструкція.
Згідно посадової інструкції обов`язками спеціаліста 1 категорії управління освіти є: участь у розробці проєктів, програм; готування проєктів рішень, наказів в межах своїх повноважень; здійснення аналізу стану та тенденцій розвитку загальної середньої освіти в громаді; участь у плануванні роботи відділу освіти; контроль за виконанням закладами загальної середньої освіти програм, наказів, інструкцій та інших нормативних документів, що визначають організацію та зміст роботи зі добувачами освіти; вивчення та впровадження в практику роботи закладів загальної середньої освіти досягнення педагогічної науки; внесення пропозиції щодо покращення роботи закладів загальної середньої освіти; участь в організації проведення районних олімпіад та участі в обласних олімпіадах трудового навчання; участь у роботі атестаційної комісії відділу освіти; готування інформаційно-аналітичних матеріалів в межах посадових обов`язків; відповідальність за підготовку переліку питань, що вносяться до порядку денного нарад керівників закладів загальної середньої освіти; здійснення розгляду звернень громадян з питань, що відносяться до його компетенції; виконання рішення колегій, розпорядження і рішення міської ради, наказів Департаменту освіти і науки відповідно до своїх посадових обов`язків; участь в організації та проведенні моніторингових досліджень з трудового навчання, фізичної культури, захисту Вітчизни, музичного та образотворчого мистецтва, художньої культури; основи здоров`я; забезпечення організації виховного процесу у закладах загальної середньої освіти з питань патріотичного виховання; відповідає за організацію роботи з обдарованими дітьми: проведення учнівських оглядів, конкурсів, турнірів з трудового навчання, фізичної культури, захисту Вітчизни, музичного та образотворчого мистецтва, художньої культури; відповідає за бібліотечний фонд; відповідає за замовлення підручників ЗЗСО; відповідає за роботу з дітьми з особливими освітніми потребами; координує роботу закладів позашкільної освіти: дитячо-юнацької спортивної школи; є секретарем нарад директорів ЗЗСО міської ради; не допускає розголошення у будь-який спосіб персональних даних, які стали відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків; виконує інші доручення начальника відділу освіти в межах своїх повноважень.
Спеціаліст І категорії відділу освіти міської ради призначається на посаду на конкурсній основі та звільняється з посади головою міської ради відповідно до Закону України “Про службу в органах місцевого самоврядування”.
Таким чином, характер роботи на займаній позивачем посаді "спеціаліст 1 категорії відділу освіти", не є тотожним до посад установ освіти, передбачених Постановою №909.
На підставі викладеного суд дійшов висновку, що період роботи позивача з 11.11.2005 по 22.02.2006 на посаді спеціаліста 1-ї категорії управління освіти до страхового стажу позивача не підлягає зарахуванню.
Стосовно зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 12.02.2006 по 31.05.2006 на посаді вчителя російської мови та літератури, суд зазначає наступне.
У рішенні ГУ ПФУ в м. Києві №063850005344 від 17.08.2022 підставою відмови було зазначено, що відповідно до трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 12.02.2006 по 31.05.2006 працювала за сумісництвом на посаді вчителя російської мови та літератури. Робота за сумісництвом не враховується до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років.
Чинне законодавство не містить жодних застережень щодо неврахування стажу роботи у випадку роботи у закладах освіти за сумісництвом.
У силу вимог ч.1, ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у постанові від 21.10.2019 у справі №295/8391/15-а навів правовий висновок про те, що робота за сумісництвом підлягає зарахуванню як робота, що передбачена у Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судом у постанові від 11.04.2018 у справі №456/1310/17, в якій суд зазначив, що чинне законодавство не містить жодних застережень щодо неврахування стажу роботи у випадку роботи у закладах охорони здоров`я за сумісництвом.
Посада вчителя загальноосвітнього навчального закладу міститься у переліку посад, що наведений у Постанові №909.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі №442/456/17 звернула увагу, що сумісництвом є виконання працівником, крім основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому самому або іншому підприємстві, в установі, організації. Загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу, тобто, працівник може працювати за сумісництвом не більше, ніж на 0,5 ставки.
Також, судом при розгляді даної справи враховано, що Велика Палата Верховного Суду вирішуючи спори, пов`язані із застосуванням постанови Кабінету Міністрів України Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років №909 від 04.11.1993, дійшла висновків про недопустимість формальних (дискримінаційних) підходів органів ПФУ до реалізації особою конституційного права на соціальний захист при наявності підтвердженого стажу роботи у закладах і установах освіти, охорони здоров`я та соціального захисту.
Така позиція Великої Палати Верховного Суду була висловлена у постановах від 29.08.2018 у справі №492/446/15-а, від 30.01.2019 у справі №876/5312/17 та від 13.02.2019 у справі №233/4308/17.
Отже, період роботи позивача з 12.02.2006 по 31.05.2006 на посаді вчителя за сумісництвом має бути зарахований до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років.
Стосовно позовних вимог про зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.03.2014 по 07.06.2022 - період роботи в АР Крим на посадах вчителя російської мови та літератури, суд зазначає наступне.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону №1058-IV за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки з наказів, особові рахунки і відомості про видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договору і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п.20 Порядку №637 підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Відповідно до пункту 20 Порядку №637 у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Підставою для не зарахування вказаного періоду роботи позивача до страхового стажу слугувала відсутність відомостей в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Стосовно доводів відповідача, що довідки видані підприємством на тимчасово окупованій території, суд зазначає таке.
Верховний Суд у постанові від 22.10.2018 у справі №235/2357/17 підтвердив обґрунтованість врахування судами першої та апеляційної інстанцій довідок, які видані на тимчасово окупованій території, та зазначив, що до вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані намібійські винятки Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй у документі Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів.
Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах Лоізіду проти Туречиини (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), Кіпр проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать.
На думку Верховного Суду у вказаному рішенні у виняткових випадках визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Також суд звертає увагу, що відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві або архівній установі, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території, не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення. Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.
Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 27.02.2019 у справі №423/3544/16-а та від 11.07.2019 у справі №242/1484/17.
Таким чином, вказаний період роботи позивача підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача, який дає їй право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.2-1 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та з урахуванням п."е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо періодів роботи позивача відповідачами суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні страхового стажу роботи.
Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України  в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 липня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Боровицький О. А.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Шидловський В.Б.    Курко О. П.