справа № 755/20263/21
головуючий у суді І інстанції Гончарук В.П.
провадження № 22-ц/824/7322/2024
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І. 
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
02 жовтня 2024року                                                                          м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Мостової Г.І.,
суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,
за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Овчіннікова Антона Анатолійовича на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 листопада 2023 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, -
в с т а н о в и в :
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з указаним позовом, у якому просила суд:
встановити факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з померлим ОСОБА_4 з 10 липня 2015 року по день смерті останнього, а саме по ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 після смерті спадкодавця ОСОБА_4 ;
визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,0697 га, що розташована за адресою: Київська область, Броварський район, с. Богданівка, кадастровий номер 3221280801:04:003:0124 після смерті спадкодавця ОСОБА_4 .
Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 з червня 2013 року як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу.
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не реєстрували шлюб, оскільки у цьому не було потреби. ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі до червня 2015 року та його шлюб було припинено у зв`язку зі смертю дружини.
ОСОБА_1 була знайома з ОСОБА_4 протягом тривалого часу, а саме: приблизно з 1980-х років, оскільки їхні спільні діти ходили до однієї школи, періодично вони зустрічалися на вулиці та підтримували товариські стосунки.
З початку червня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 почали жити разом як чоловік та дружина у належній ОСОБА_4 квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_1 постійно здійснювала догляд за ОСОБА_4 , відвідувала з ним лікарів, ходила на процедури, вони разом їздили до санаторію, у них був спільний побут та бюджет.
Наприкінці 2020 року ОСОБА_4 проходив курс лікування в зв`язку з онкологічним захворюванням, але лікарі заборонили позивачу перебувати разом з ним, так як призначений курс лікування міг негативно вплинути на стан здоров`я позивача.
Згодом ОСОБА_4 захворів на інфекційне захворювання «Covid 19» та перебуваючи в лікарні спадкодавець ОСОБА_4 мав намір скласти на позивача заповіт, але адміністрація лікарні не надала дозволу на прибуття до лікарні нотаріуса, а також виникали труднощі в пошуку самого нотаріуса, який би погодився на приїзд до хворого в медичний заклад.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер внаслідок ускладнень, викликаних захворюванням «Covid 19».
За життя спадкодавця ОСОБА_4 позивач їздила з ним на дачу, що розташована за адресою: Київська область, Броварський район, с. Богданівка, де разом відпочивали, утримували вказану дачну ділянку, вирощували врожай та проводили вільний час.
Позивач вважає, що вона проживала однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_4 близько 5,5 років до дня смерті спадкодавця в зв`язку з чим вона має право успадкувати спадкове майно як спадкоємець четвертої черги відповідно до статей 1264,1223 ЦК України.
 
Рішенням Дніпровського районного суд міста Києва від 27 листопада 2023 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що вона проживала зі спадкодавцем ОСОБА_4 однією сім`єю понад 5 років до дня відкриття спадщини, а проведення спільно часу на відпочинку, спільна участь в агітаційних заходах, відвідування спадкодавця в медичних установах та надання допомоги в побуті не дає підстав для встановлення факту проживання однією сім`єю у розумінні статті 3 СК України .
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Овчінніков А.А. подав апеляційну скаргу, у якій він просить скасувати рішення Дніпровського районного суд міста Києва від 27 листопада 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що ОСОБА_1 з 2015 року та до дні смерті ОСОБА_4 проживала з ним у його квартирі АДРЕСА_1 , у них був спільний бюджет, який складався із пенсій ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , його заробітної плати та плати зі здачі кімнати у його квартирі. Позивач та ОСОБА_4 мали спільні витрати, спільне харчування, позивач готувала їжу та прибирала у квартирі, прала, вони разом купляли ліки, організовували ремонт покрівлі даху над квартирою у якій проживали, тобто мали спільний побут.
Також апелянт вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги покази свідків, які були допитані під час розгляду справи, а також не надав оцінку таким показам, які мають значення для повного та об`єктивного розгляду справи.
Щодо посилань відповідача ОСОБА_2 на сплату комунальних послуг у квартирі АДРЕСА_2 ОСОБА_5 у період з 01 січня 2019 року по 15 січня 2022 року, позивач зазначає, що ОСОБА_5 дійсно сплачено частину квитанцій за житлово-комунальні послуги, однак такі оплати відбулись тричі у 2019 році та частково у 2020 році, що підтверджується банківською випискою з рахунку ОСОБА_5 . Стосовно решти квитанцій, які долучені до матеріалів справи відповідачем, то платником у цих квитанціях зазначено ОСОБА_4 .
 
Представник ОСОБА_1 - адвокат Овчінніков А.А. подав надіслав на електронну адресу Київського апеляційного суду клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 02 жовтня 2024 року о 10:45 год., у якому він посилається на те, що у цей день він не може бути присутнім у судовому засіданні, оскільки приймає участь у судовому засіданні в Білоцерківському міськрайонному суді Київської області у справі № 357/12447/24, яке призначено на 02 жовтня 2024 року об 13:00 год., на підтвердження чого надав роздруківку судової повістки.
 
Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Пунктами 10, 11 частини 2 цієї статті визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Відповідно до частини 1 статті 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Статтею 372 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
За змістом статті 129 Конституції України, статті 2 ЦПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Апеляційний суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 223 ЦПК України).
Апеляційний суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися у судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Із заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Овчіннікова А.А. вбачається, що причиною його неявки до Київського апеляційного суду є надання переваги участі у розгляді іншої справи.
Виходячи з норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду, вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги частини 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку відповідача, в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 29 квітня 1970 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 (а.с. 179 т. 1).
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 180 т. 1).
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 (а.с. 122 т. 1).
З матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_4 № 206/2021 вбачається, що із заявами про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_4 звернулися ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 120-145 т. 1).
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на наступне майно: квартира АДРЕСА_1 ; земельна ділянка, площею 0,0697 га, що розташована за адресою: Київська обл., Броварський район, с. Богданівка, кадастровий номер 3221280801:04:003:0124.
Постановою державного нотаріуса Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Вірнік І.Є. від 03 вересня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з не наданням документів, що встановлюють наявність родинних відносин зі спадкодавцем (а.с. 137 т. 1).
 
Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 20 вересня 2021 року у справі № 414/1814/21 задоволено заяву ОСОБА_7 та встановлено факт, що ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Єнакієво Донецької області та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києві, є двоюрідним дядьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 138-139 т. 1).
За відомостями Єдиного реєстру судових рішень ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 березня 2023 року у справі № 414/1814/21 закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 20 вересня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_7 , за участю заінтересованої особи Кремінський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про встановлення факту родинних відносин.
21 серпня 2019 року між ОСОБА_4 (орендодавець) та ОСОБА_5 (орендар) укладений договір оренди кімнати у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 12 т. 3).
Пунктом 5.1 цього договору визначено термін дії цього договору з 21 серпня 2019 року по 21 лютого 2020 року.
З квитанцій про сплату за комунальні послуги, надані за адресою: АДРЕСА_2 , за період з 2016 року по 2021 рік вбачається що оплату здійснював ОСОБА_4 , а в період дії договору оренди оплату здійснював ОСОБА_5 , що підтверджується випискою з банківського рахунку останнього (а.с. 13-33 т. 3).
У матеріалах справи наявні два спільних фото ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за не визначений період, а також окремо два фото ОСОБА_4 та чотири фото групи осіб серед яких є також ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с. 37-39 т. 1).
Допитаний у якості свідка ОСОБА_8 суду пояснив, що він працював головним інженером ЖЕК-404, який обслуговував дільницю, де знаходилася квартира у якій проживала позивач. Зазначив, що був у квартирі, в якій проживали ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , два рази з питання ремонту покрівлі над квартирою. Вказав, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_4 знаходилися у близьких стосунках,  ОСОБА_1 доглядала за ОСОБА_4 , коли він хворів.
Допитана у якості свідка ОСОБА_9 суду пояснила, що проживає у                      АДРЕСА_3 , на одній сходовій клітці з позивачем та ОСОБА_4 .Зазначила, що з 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали разом, разом заходили до магазину, де свідок працювала продавцем, купувати продукти. Позивач доглядала за ОСОБА_4 коли той хворів. Вказала, що відповідач ОСОБА_2 раніше ніколи не був у спадкодавця.
Допитана у якості свідка ОСОБА_10 суду пояснила, що вона знайома з ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що з ним добре спілкувався її чоловік. Вона з чоловіком та позивач з ОСОБА_4 проживали у сусідніх будинках. Часто бачила  ОСОБА_1 та ОСОБА_4 разом у дворі будинку. Вказала, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали разом, починаючи приблизно з 2015 року або з 2016 року. ОСОБА_10 ніколи не була у них у квартирі у гостях та їй не відомо про наявність у ОСОБА_4 інших родичів.
Допитана у якості свідка ОСОБА_11 суду пояснила, що з 2015 року ОСОБА_1 разом з ОСОБА_4 проживали однією сім`єю, свідок часто була у них вдома, позивач з ОСОБА_4 разом їздили на дачу, де вирощували городину. Позивач завжди допомагала ОСОБА_4 , коли той хворів. Коли свідок була вдома у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , то на стіл завжди накривала  ОСОБА_1 . Також свідок зазначила, що їй не відомо про наявність у ОСОБА_4 інших родичів. Додатково пояснила, що ОСОБА_4 пропонував ОСОБА_1 зареєструвати шлюб, однак ОСОБА_1 відмовилася, не бажаючи викликати осуд знайомих, пов`язаний із підозрами у корисності мотивів її заміжжя.
Відповідно до відмітки на сторонці 10 паспорта позивача ОСОБА_1 (а.с. 35 т. 1) та інформації, наданої на запит суду першої інстанції, Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві, № 2442/21.4-80 від 09 серпня 2022 року за даними Державного реєстру актів цивільного стану виявлено актовий запис про шлюб №196 від 21 березня 1970 року на ОСОБА_12 та ОСОБА_1 , складений Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Відомості про розірвання шлюбу в Державному реєстрі актів цивільного стану відсутні (а.с. 70 т. 3). 
 
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України ).
Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування.
Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, до спадкоємців четвертої черги належать в тому числі і жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу.
Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
У постановах Верховного Суду: від 30 вересня 2019 року в справі № 554/14633/15-ц (провадження № 61-9952св18) та від 21 березня 2019 року в справі № 461/4689/15-ц (провадження № 61-43735св18) викладено висновки про те, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
У постановах Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі                            № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі                               № 694/1540/20 викладений висновок про те, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю.
Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).
У своєму позові ОСОБА_1 просила суд встановити факт її проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_4 з 10 липня 2015 року по 04 січня 2021 року, посилаючись на те, що у вказаний період вони жити разом як чоловік та дружина у належній ОСОБА_4 квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , мали спільний побут та бюджет.
Апеляційний суд враховує, що законом не визначено, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання однією сім`єю, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
 
На підтвердження своїх доводів позивачем надано спільні фото її та ОСОБА_4 , з яких вбачається, що сторони спільно проводили час удвох та у компанії, однак такі фото не містять позначень дати та часу їх створення, охоплюють максимум одну зиму та два літа з огляду на тотожній одяг, зачіску та вікові зміни позивача та спадкодавця ОСОБА_4 , тотожній інтер`єр заднього фону, а тому відсутні підстави вважати, що вони охоплюють та стосуються спірного періоду часу у 6 років.
Також апеляційний суд зауважує, що такі фото не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а можуть свідчити лише про існування між сторонами у певний період часу близьких, романтичних стосунків. 
Підстави для ототожнення таких стосунків між сторонами із подружніми/шлюбними на підставі наданих фотознімків у апеляційного суду відсутні.
 
Щодо наявних у матеріалах справи медичних документів                           ОСОБА_4 , то апеляційний суд враховує, що вони містять інформацію лише про стан його здоров`я та встановлені йому діагнози та жодним чином не підтверджують, що позивач здійснювала догляд за ним або відвідувала його у лікарні під час стаціонарного лікування.
Крім того, згідно з відповіді КНП «Київська міська клінічна лікарня №4» від 31 січня 2022 року №080, де ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні з 29 грудня 2020 року по 04 січня 2021 року (день смерті)  заклади охорони здоров`я не здійснюють реєстрацію відвідувачів до хворих, які перебувають на стаціонарному лікування, а інформація про відвідування позивачем ОСОБА_4 під час його перебування у закладі  відсутня  (а.с. 43 т. 3).
 
Два фіскальні чеки, датовані січнем та червнем 2019 року про купівлю продуктів харчування, сифону та монтажної піни не є беззаперечними доказами на підтвердження факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 чи здійснення нею систематичних витрат для їх спільного побуту.
 
Апеляційний суд критично оцінює доводи позивача про те, що вони разом проживали як чоловік та дружина у належній ОСОБА_4 квартирі зогляду на те, що ОСОБА_4 за життя з 21 серпня 2019 року по 21 лютого 2020 року здавав в оренду кімнату в двокімнатній квартирі.
 
Щодо показань свідків, то апеляційний суд враховує, що свідки є знайомими та сусідами ОСОБА_4 , по сусідські віталися, коли зустрічалися на подвір`ї будинку, конкретної дати, коли позивач почав проживати разом з спадкодавцем ОСОБА_4 не назвали, у квартирі спадкодавця ОСОБА_4 свідки  ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не були, будь яких обставин на підтвердження факту спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, вказані свідки не навели. Самі лише покази вказаних свідків про те, що вони бачили разом на подвір`ї будинку позивача та спадкодавця ОСОБА_4 за відсутності інших належних доказів не можуть бути підставою для встановлення факту постійного проживання позивача однією сім`єю із ОСОБА_4 у спірний період.
 
Свідок ОСОБА_11 не змогла назвати конкретного року, коли позивач почав проживати разом з спадкодавцем ОСОБА_4 . Самі лише покази свідка ОСОБА_11 про те, що коли вона була у квартирі ОСОБА_4 , то на стіл завжди накривала ОСОБА_1 за відсутності інших належних доказів не можуть бути підставою для встановлення факту постійного проживання позивача однією сім`єю із ОСОБА_4 у спірний період.
Інші належні письмові докази, які б підтверджували доводи позивача, зокрема щодо спільного побуту та наявності взаємних прав та обов`язків у неї з ОСОБА_4 у матеріалах справи відсутні.
 
Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 вказувала, що почала проживати однією сім`єю з ОСОБА_4 після смерті її чоловіка. Однак, апеляційний суд враховує, що відомості про розірвання шлюбу ОСОБА_12 та позивача ОСОБА_1 в Державному реєстрі актів цивільного стану відсутні, свідоцтво про смерть чоловіка позивача останнім не надано, дата смерті чоловіка позивача також не вказана, а отже доказів припинення попереднього шлюбу позивачем до матеріалів справи не надано. 
Виходячи з наведеного, право на встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу виникає лише після припинення попереднього шлюбу. Тобто, суд не зможе встановити факт проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у випадку, якщо один з них перебував у зареєстрованому шлюбі, оскільки це прямо порушує презумпцію одношлюбності, закріплену статтею 25 СК України (відповідна правова позиції зазначена, зокрема, в Постанові Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі № 759/4569/18).
 
Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не надала належних доказів, які б підтверджували, що вона з спадкодавцем ОСОБА_4 вели спільне господарство, були пов`язані виконанням взаємних прав і обов`язків та спільним побутом, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю у період з 10 липня 2015 року по 04 січня 2021 року.
 
Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не описав у тексті оскаржуваного рішення зміст показів допитаних свідків.
Ця помилка виправлена судом апеляційної інстанції шляхом викладення змісту таких показів у вказаній постанові.
Однак указані обставини, з урахуванням недоведеності позивачем заявлених позовних вимог, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та можуть бути підставою для скасування законного рішення.
Таким чином, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржене судове рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Овчіннікова Антона Анатолійовича залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 листопада 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.   
 
Дата складення повного судового рішення 28 жовтня 2024 року.

 
 
Головуючий                                                              Г.І. Мостова
 
Судді                                                                                              Р.В. Березовенко
 
                                                                                     О.Ф. Лапчевська