ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
03 жовтня 2024 року
справа № 545/5283/22
провадження № 51-2288 км 24
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої                                                             ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю: 
секретаря судового засідання                           ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 , 
засудженого (в режимі відеоконференції)      ОСОБА_6 ,
захисників (в режимі відеоконференції)         ОСОБА_7 , ОСОБА_8 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 12021170420001391 від 29 грудня 2021 року за обвинуваченням 
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК), 
за касаційними скаргами засудженого  ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 10 травня 2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року стосовно ОСОБА_6 .

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 10 травня 2023 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. 
Також цим вироком вирішено цивільні позови.
За обставин, детально викладених у вироку, ОСОБА_6 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, а саме порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що призвело до спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження, з огляду на таке.
29 грудня 2021 року об 11 год 20 хв, ОСОБА_6 , керуючи сідловим тягачем Volvo FH42TB, реєстраційний номер НОМЕР_1 , із напівпричіпом НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухаючись по 354 км автодороги                             М-03 «Київ-Харків-Довжанський» в напрямку м. Харків, де перед виконанням розвороту в напрямку м. Полтава не переконався в безпеці виконання свого маневру, не дав дорогу автомобілю Skoda Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_9 , що рухався в напрямку м. Полтава, виїхав на його смугу для руху, чим створив небезпеку та допустив з ним зіткнення.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) пасажир автомобіля Skoda Fabia ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я. Також, внаслідок вказаної ДТП пасажир автомобіля Skoda Fabia неповнолітня ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.
За вищевказаних обставин, причиною вказаної ДТП та її наслідків стало порушення водієм ОСОБА_6 вимог пунктів 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України    (далі - ПДР), згідно з якими:
- п. 10.1. - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
- п. 10.4. - перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою. Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот. За наявності трамвайної колії посередині проїзної частини водій нерейкового транспортного засобу, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям, повинен дати дорогу трамваю.
Порушення вказаних вимог ПДР водієм ОСОБА_6 з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням вказаної ДТП. 
Полтавський апеляційний суд ухвалою від 01 лютого 2024 року вирок місцевого суду залишив без зміни.
Короткий зміст наведених у касаційних скаргах вимог та узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційних скаргах засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просять скасувати вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 10 травня 2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року стосовно  ОСОБА_6 , призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
Обґрунтовуючи свої вимоги, засуджений посилається на те, що під час досудового розслідування та в суді першої інстанції було безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про допит в якості свідків понятих, які були присутні в ході огляду місця ДТП, для з`ясування наявності на дорозі слідів гальмування автомобіля Skoda Fabia, при цьому зазначене було вказано і в апеляційній скарзі, однак суд апеляційної інстанції дане питання не досліджував. 
Суд апеляційної інстанції, як вказує у своїй касаційній скарзі засуджений:
- залишив поза увагою те, що слідчі дії, зафіксовані у протоколі огляду місця події від 29 грудня 2021 року, здійснені з грубим порушенням положень Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), у зв`язку з чим є недопустимим доказом, оскільки у вказаному протоколі зазначений початок слідчої дії о 15 год 20 хв та вказано, що у слідчій дії приймав участь водій ОСОБА_6 , що також зазначено і у додатку до протоколу - схемі ДТП, однак такі відомості не відповідають дійсності, адже він не був присутній при її проведенні, так як в той час проходив освідування на стан сп`яніння за 20 км від місця ДТП (відповідно до висновку за результатами проходження медичного огляду, він був обстежений о 15 год 18 хв 29 грудня 2021 року), при цьому на вимогу слідчого поставив свій підпис у цьому протоколі та в схемі до нього лише після того, як повернувся після проходження зазначеного огляду на стан сп`яніння; 
- не звернув уваги на протокол огляду місця події, в якому зазначено, що дорожнє покриття мокре, а не покрите ожеледицею, та на показання допитаних у судовому засіданні працівників поліції ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які першими прибули на місце ДТП, та пояснили, що по прибуттю йшов дощ і дорожнє покриття було мокре; 
- відмовив у задоволенні ряду клопотань, детальний перелік яких зазначено у касаційній скарзі, не навівши мотивів прийнятого рішення; 
- належним чином не мотивував своїх висновків, не навів вичерпних доводів щодо необґрунтованості апеляційної скарги з вказаних вище підстав, обмежившись лише перерахуванням доказів, покладених в основу вироку, та загальним формулюванням про доведеність його вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. 
Крім того засуджений посилається на те, що: 
- у висновку комп`ютерно-технічної експертизи зазначено, що на наданій флеш карті з відеореєстратора автомобіля Skoda Fabia відеофайли у видаленому стані відсутні, однак, на його думку, відеофайли можуть бути відсутні лише у випадку, якщо слідчий підмінив вказану флеш карту та надав на експертизу аналогічну, яка не була у використанні, однак суди попередніх інстанцій безпідставно відмовили у задоволенні клопотання захисника про призначення комп`ютерно-технічної експертизи флеш карти для з`ясування того, чи була вона раніше у використанні; 
 
- суди першої та апеляційної інстанцій проігнорували і не надали належної оцінки висновку експерта № 155, згідно з яким водій автомобіля Skoda Fabia при своєчасному застосуванні гальмування встигав зупинитися до місця зіткнення, у зв`язку з чим вважає, що в даній дорожній ситуації водій вказаного автомобіля мав технічну можливість уникнути зіткнення шляхом виконання ним вимог п. 12.3 ПДР, а тому він незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності.
Обґрунтовуючи касаційну скаргу в частині проведення слідчого експерименту, засуджений зазначає, що: 
- суди попередніх інстанцій безпідставно відмовили у задоволенні клопотання про визнання неналежними та недопустимими доказами даних слідчого експерименту у справі (а також всіх експертиз, де використовувались його відомості), які були надані на місці слідчого експерименту в обстановці, що не була наближена до тієї, яка відтворювалась, оскільки проводилась без використання транспортних засобів; 
- суд апеляційної інстанції не вбачав у діях слідчого ОСОБА_14 порушень вимог ст. 240 КПК, стосовно якого 19 січня 2024 року за заявою ОСОБА_15 про вчинення кримінального правопорушення Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Полтаві) ТУ ДБР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 372 КК, розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 62024170010000022. 
Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги в частині призначеного покарання, засуджений посилається на те, що суд першої інстанції: 
- мотивуючи своє рішення в цій частині, вказав у вироку про те, що він не просив вибачення у потерпілих та не допомагав їм, однак зі змісту аудіозапису судового засідання та показань ОСОБА_9 вбачається, що ОСОБА_6 підходив одразу після ДТП та просив вибачення у нього та інших учасників ДТП; 
- врахував, що він на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, задовільно характеризується за місцем проживання, відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також те, що він не перебував в момент ДТП в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, однак, не зважаючи на зазначене, при обранні виду та розміру покарання безпідставно призначив максимальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК, не навівши мотивів такого рішення; 
- як убачається зі змісту вироку, взагалі не керувався статтями 50, 65 КК. 
Зазначає, що звертав увагу на допущені місцевим судом порушення при обранні виду та строку покарання в апеляційній скарзі, однак суд апеляційної інстанції безпідставно залишив її без задоволення. 
Що стосується позовних вимог, засуджений вважає, що: 
- вирішуючи питання цивільного позову, місцевий суд керувався лише положеннями статей 1166, 1167 Цивільного кодексу України, однак проігнорував положення статей 1187, 1188 цього Кодексу;
- повністю задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не обгрунтував свого рішення та не навів відповідних мотивів, незважаючи на те, що в матеріалах провадження відсутні листи призначень медичних препаратів, які призначались лікарями для лікування потерпілих, а згідно з фіскальними чеками аптек, долученими до позовної заяви, можна зробити висновок про те, що лікарі призначали серветки, побутові пакети, мінеральну воду, вологі серветки, при цьому деякі фіскальні чеки аптек неможливо прочитати; 
- суд апеляційної інстанції не звернув уваги на вказані порушення та не надав їм жодної оцінки. 
Засуджений також зазначає, що суди попередніх інстанцій допустили однобічність та неповноту судового розгляду, а їх висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. 
При цьому, з підстав, детально викладених у касаційній скарзі, засуджений посилається на: 
- наявність слідів гальмування автомобіля Skoda Fabia; 
- встановлення у судовому засіданні невідповідності відстані, яку вказував слідчий в протоколі проведення слідчого експерименту, до транспортного засобу під його керуванням; 
- безпідставне невзяття місцевим судом показань слідчого; 
- внесення судом апеляційної інстанції до ухвали завідомо неправдивих відомостей довідки Полтавського обласного центру з гідрометеорології. 
З огляду на зазначене, засуджений вважає, що судами попередніх інстанцій було порушено норми процесуального права, а саме порушено норми, які регулюють порядок збирання доказів, що призвело до неправильного вирішення справи та вплинуло на суть ухваленого рішення. 
Обґрунтовуючи доводи своєї касаційної скарги, захисник  ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , наводить аналогічні з касаційною скаргою засудженого доводи в частині недопустимості, на його думку, протоколу огляду місця події та необґрунтованого призначення ОСОБА_6 максимального покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК, при цьому посилається на те, що:
- всі інші докази, отримані з використанням вказаного протоколу є також недопустимими, а під час апеляційного розгляду відмовлено в задоволенні клопотання про повторне дослідження зазначених доказів та вирішення питання щодо їх допустимості; 
- судом першої інстанції не застосовано вимоги закону, які підлягають застосуванню, а саме норми, визначенні статтями 85, 86 КПК, щодо належності та допустимості доказів; 
- під час вирішення справи по суті місцевий суд грубо порушив вимоги ст. 94 КПК, був упередженим та несправедливим, чим порушив засади верховенства права та законності;
- призначаючи найбільш суворе за видом та розміром покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_6 працює, має сім`ю, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується, при цьому, не доручивши органу пробації складення досудової доповіді, дійшовши висновку щодо соціальної небезпечності ОСОБА_6 та неможливості його виправлення без ізоляції від суспільства.
У касаційних скаргах засуджений та його захисник також посилаються на те, що під час досудового розслідування та в судах попередніх інстанцій було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про призначення експертизи технічного стану транспортного засобу для з`ясування причин раптової зупинки роботи двигуна, яке було заявлено, оскільки ОСОБА_6 вважав, що в дорожній обстановці, яка склалася, він знаходився в форс-мажорних обставинах (обставинах непереборної сили, яка не залежала від його волі та його дій).
На зазначену касаційну скаргу представник потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_16 подав заперечення, в яких, посилаючись на необґрунтованість доводів касаційних скарг засудженого та його захисника, просить їх касаційні скарги залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без зміни.
 
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні:
- засуджений ОСОБА_6 , його захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали касаційні скарги та просили їх задовольнити;
- прокурор ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення касаційних скарг засудженого та його захисника, просив оскаржувані судові рішення залишити без зміни, а подані касаційні скарги - без задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені в касаційних скаргах доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню на таких підставах.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПКпідставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. При вирішенні питання про наявність зазначених у п. 1 ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися ст. 412 КПК. 
З огляду на зазначене, неповнота судового розгляду (ст. 410 КПК) та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) не є предметом перегляду суду касаційної інстанції. 
Таким чином, при розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із тих фактичних обставин, які встановлені судами першої та апеляційної інстанцій.
З огляду на зазначене, доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 , що стосуються оцінки доказів та незгоди з фактичними обставинами кримінального провадження, а саме доводи про те, що: 
- він бачив на місці ДТП сліди гальмування автомобіля Skoda Fabia довжиною близько 25 м, які зафіксовані на долучених ним фотографіях, у зв`язку з чим вважає, що водій ОСОБА_9 або невчасно застосував гальмування, або значно перевищив дозволену в конкретних дорожніх умовах (на мокрій дорозі) швидкість руху, при цьому ні в протоколі огляду місця події, ні в схемі ДТП не вказано слідів гальмування автомобіля; 
- в судовому засіданні було встановлено невідповідність відстані, яку вказував слідчий в протоколі проведення слідчого експерименту з водієм автомобіля Skoda Fabia до транспортного засобу під його керуванням в час, коли він розпочав маневр повороту ліворуч, однак при проведенні експертизи бралась за основу саме ця відстань, у зв`язку з чим висновки автотехнічних експертиз не відповідають дійсності, а відтак є неналежними та недопустимими доказами;
- суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги показання слідчого ОСОБА_14 , який пояснив, що гальмівний шлях не утворюється на мокрій дорозі, однак наведене, на його думку, не відповідає дійсності;
- суд апеляційної інстанції вніс до ухвали завідомо неправдиві відомості довідки Полтавського обласного центру з гідрометеорології про те, що на 354 км дороги Київ-Харків-Довжанський поблизу с. Ковалівка Полтавського району вдень 29 грудня 2021 року відмічалась хмарна погода, слабкі опади у вигляді снігових зерен та мряки, ожеледь з діаметром відкладень 4 мм, східний вітер 2-7 м/с, температура повітря 5-7 морозу, оскільки у вказаній довідці вказано, що на цьому місці спостереження за погодою не проводились, а саме такі погодні умови вказувались на найбільш близькій станції гідрометеорології,
не є предметом перегляду суду касаційної інстанції. 
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК).
За правилами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд апеляційної інстанції має перевірити рішення місцевого суду з точки зору його законності й обґрунтованості, що передбачає оцінку його відповідності нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.
Зі змісту положень, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 419 КПК, вбачається, що в мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції, крім іншого, зазначаються встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Згідно з ч. 2 ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Ухвала суду апеляційної інстанції - це рішення суду вищого рівня стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості рішення суду першої інстанції, що перевіряється в апеляційному порядку, тому повинна відповідати вимогам ст. 370 КПК.
Тобто, суд апеляційної інстанції має перевірити і проаналізувати всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, зіставити їх з наявними у справі матеріалами та дати на кожен доречний і важливий аргумент сторони вичерпну відповідь у своєму рішенні. 
Крім того, Верховний Суд звертає увагу на те, що суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, що надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів. Водночас у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд.
Однак, на переконання колегії суддів, під час розгляду кримінального провадження в порядку апеляційної процедури суд апеляційної інстанції вказаних вимог закону не дотримався.
Як убачається з вироку, ОСОБА_6 судом першої інстанції було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК.
Не погоджуючись з таким рішення місцевого суду, обвинувачений ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку.
Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого вбачається, що останній, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків вироку суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, вказував, що: 
- суд першої інстанції послався на те, що згідно з відповіддю Полтавського обласного центру з гідрометеорології від 08 лютого 2022 року                                      № 9916-1-145/9916-03 на 354 км автодороги Київ-Харків-Довжанський поблизу с. Ковалівка Полтавського району вдень 29 грудня 2021 року відмічалась хмарна погода, слабкі опади у вигляді снігових зерен та мряки, ожеледь з діаметром відкладень 4 мм, вітер східний 2-7 м/с, температура повітря 5-7 морозу, проте в матеріалах провадження наявна довідка, згідно з якою на 354 км автодороги «Київ-Харків-Довжанський» поблизу с. Ковалівка Полтавського району Полтавської області метеонагляд не здійснювався; 
- згідно з висновком судового експерта № 155, водій автомобіля Skoda Fabia в усіх варіантах при своєчасному застосуванні гальмування встигав зупинитися до місця зіткнення, тобто в даній дорожній ситуації мав технічну можливість попередити зіткнення шляхом виконання вимог п. 12.3 ПДР, при цьому всі вихідні дані для проведення експертизи бралися лише з матеріалів кримінального провадження, в тому числі й протоколу огляду місця ДТП, однак під час досудового розслідування та в суді першої інстанції вказаний висновок було проігноровано та не надано йому жодної оцінки; 
- сторона захисту зазначала про невідповідність даних у протоколі огляду місця події фактичним обставинам справи, а саме відсутність у вказаному протоколі відомостей про сліди гальмівного шляху автомобіля Skoda Fabia, при цьому на доданих до протоколу фото вбачається їх наявність, однак місцевим судом необґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотання про допит осіб, які були залучені в якості понятих при проведенні вказаної слідчої дії; 
- допитаний у судовому засіданні слідчий ОСОБА_14 пояснив, що на мокрій дорозі гальмівний шлях не утворюється, що, на думку засудженого, не відповідає дійсності; 
- під час досудового розслідування та розгляду провадження в суді першої інстанції було безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про призначення експертизи технічного стану транспортного засобу для з`ясування причин раптової зупинки двигуна транспортного засобу під його керуванням; 
- мотивуючи призначення покарання, місцевий суд зазначив у вироку про те, що обвинувачений не допомагав потерпілим та не просив вибачення, однак, як убачається зі змісту аудіозапису судового засідання, ОСОБА_9 наголошував на тому, що обвинувачений неодноразово просив вибачення у нього та інших учасників ДТП.
Крім того, як убачається з матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_6 , в порядку ч. 3 ст. 403 КПК, також подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями, в якій, серед іншого, послався на те, що місцевий суд залишив поза увагою те, що слідчі дії, зафіксовані у протоколі огляду місця події від 29 грудня 2021 року, здійснені з грубим порушенням положень КПК, у зв`язку з чим є недопустимим доказом, оскільки у вказаному протоколі зазначений початок слідчої дії о 15 год 20 хв та вказано, що у слідчій дії приймав участь водій ОСОБА_6 , що також зазначено і у додатку до протоколу - схемі ДТП, однак такі відомості не відповідають дійсності, адже він не був присутній при її проведенні, так як в той час проходив освідування на стан сп`яніння за 20 км від місця ДТП, при цьому відповідно до висновку за результатами проходження медичного огляду, він був обстежений о 15 год 18 хв 29 грудня 2021 року.
Залишаючи апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення, а вирок місцевого суду ? без зміни, суд апеляційної інстанції, в порушення положень, передбачених п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 419 КПК, зазначені доводи належним чином не перевірив та не спростував, а своє рішення належним чином не мотивував.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що, вказуючи в ухвалі про розгляд кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого, а також про залишення її без задоволення, суд апеляційної інстанції не зазначив, що обвинуваченим ОСОБА_6 в порядку ч. 3 ст. 403 КПК було подано зміни та доповнення до апеляційної скарги. 
Так, відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, суд апеляційної інстанції, серед іншого, послався на те, що:
- у висновку експерта від 18 серпня 2022 року № СЕ-19/117-22/11264-ІТ були зроблені розрахунки як відповідно до показань ОСОБА_9 , зокрема при гальмуванні з часовим навантаженням на асфальтованому покритті, вкритому ожеледицею, так і відповідно до показань ОСОБА_6 , а саме при гальмуванні з часовим навантаженням на засніженому асфальтованому покритті;
- лише за умови гальмування автомобіля Skoda Fabia, номерний знак НОМЕР_4 з часовим навантаженням на засніженому асфальтованому покритті, відповідно до показань ОСОБА_6 , при умові, що час наростання сповільнення (t3) складає 0.15 с, а сповільнення автомобіля (J) складає 3.9 м/с2, водій ОСОБА_9 мав можливість зупинити керований ним транспортний засіб; 
- відповідно до відповіді Полтавського обласного центру з гідрометеорології від 08 лютого 2022 року № 9916-1-145/9916-03 на 354 км автодороги                     Київ-Харків-Довжанський поблизу с. Ковалівка Полтавського району вдень 29 грудня 2021 року відмічалась хмарна погода, слабкі опади у вигляді снігових зерен та мряки, ожеледь з діаметром відкладень 4 мм, вітер східний 2-7 м/с, температура повітря 5-7 морозу. 
Відтак, суд апеляційної інстанції зазначив, що: 
- враховуючи наявність ожеледі, що вбачається з вказаної відповіді та показань ОСОБА_17 , експертом надано відповідь, що водій автомобіля Skoda Fabia, номерний знак НОМЕР_4 , ОСОБА_17 не мав технічної можливості зупинити керований ним автомобіль до лінії руху сідлового тягача Volvo FH 42 TB, номерний знак НОМЕР_1 , із напівпричепом Kogel SNCO24 , номерний знак НОМЕР_3 , шляхом застосування екстренного гальмування; 
- колегія суддів при оцінці доказів не бере до уваги висновок експерта № 155 від 16 жовтня 2022 року, оскільки вказаний висновок зроблений з урахуванням гальмування на мокрому асфальтованому покритті, що не відповідає дійсним умовам, які були під час ДТП, вказаним вище.
Однак, постановляючи рішення за результатами судового розгляду в порядку апеляційної процедури, суд апеляційної інстанції не навів належного і вмотивованого обґрунтування своїх висновків у цій частині з огляду на доводи апеляційної скарги обвинуваченого (які взагалі не знайшли свого відображення в ухвалі суду апеляційної інстанції) про те, що у довідці Полтавського обласного центру з гідрометеорології від 08 лютого 2022 року № 9916-1-145/9916-03 зазначено, що на 354 км автодороги Київ-Харків-Довжанський поблизу с. Ковалівка Полтавського району Полтавської області метеонагляд не здійснювався. 
При цьому, у поданій касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 зазначає, що суд апеляційної інстанції:
- необґрунтовано відмовив у дослідженні, в тому числі, протоколу огляду місця події, який було досліджено з порушенням КПК, у зв`язку з чим, як наслідок, при постановленні ухвали не звернув уваги на те, що у вказаному протоколі зазначено, що дорожнє покриття мокре; 
- не врахував висновок експерта № 155, який винесено на підставі матеріалів кримінального провадження, в тому числі, протоколу огляду місця події (про дослідження якого в суді апеляційної інстанції і просив засуджений, та який не був досліджений); 
- не звернув уваги на показання працівників дорожньої поліції ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які перші прибули на місце ДТП та в судовому засіданні місцевого суду пояснили, що йшов дощ і дорожнє покриття було мокре; 
- не врахував, що на зроблених ним фото з місця ДТП є сліди гальмування автомобіля Skoda Fabia; 
- безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення експертизи технічного стану транспортного засобу для з`ясування причин раптової зупинки роботи двигуна транспортного засобу під його керуванням.
Частина зазначених доводів також наводилась у апеляційній скарзі засудженого, проте суд апеляційної інстанції: 
- мотивуючи свої висновки про винуватість ОСОБА_6 , послався на довідку Полтавського обласного центру з гідрометеорології від 08 лютого 2022 року          № 9916-1-145/9916-03 (зміст якої оспорюється), не надавши належної оцінки доводам апеляційної скарги (зі змінами та доповненнями) в цій частині та змісту заявлених клопотань про дослідження доказів; 
- мотивуючи свої висновки з огляду на висновки експерта щодо технічного стану транспортного засобу про справність рульового керування, ходової та гальмівної частини, не навів будь-яких мотивів щодо необґрунтованості доводів апеляційної скарги (зі змінами та доповненнями) засудженого щодо несправності двигуна, про що зазначав ОСОБА_6 та просив з цих підстав призначити експертизу. 
Крім того, залишаючи апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, а вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 ? без змін, суд апеляційної інстанції зазначив, що місцевим судом було враховано поведінку обвинуваченого під час вчинення кримінального правопорушення, його ставлення до вчиненого, зокрема те, що він не намагався надати потерпілим допомогу та не вибачився перед ними, однак не перевірив та не спростував доводи апеляційної скарги (зі змінами та доповненнями) обвинуваченого в цій частині, який, посилаючись на зміст технічного звукозапису судового засідання в суді першої інстанції, вказував, що  ОСОБА_9 наголошував на тому, що обвинувачений неодноразово просив вибачення у нього та інших учасників ДТП. 
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що вищенаведені порушення перешкодили суду апеляційної інстанції ухвалити законне й обґрунтоване рішення, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону (ч. 1 ст. 412 КПК), яке, як наслідок, могло вплинути на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК), а тому ухвалу суду апеляційної інстанції не можна визнати законною, обґрунтованою та вмотивованою, у зв`язку з чим, відповідно до положень, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК, така ухвала суд апеляційної інстанції підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції (п. 2 ч. 1 ст. 436 КПК), оскільки, з огляду на зміст апеляційної скарги (зі змінами та доповненнями) та заявлених клопотань, зазначені порушення можливо усунути саме на стадії апеляційного перегляду.
Разом з тим, з огляду на наявність вказаних істотних порушень вимог процесуального закону, які і є підставою для скасування судового рішення та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, Верховний Суд не вбачає підстав для надання оцінки доводам касаційних скарг засудженого та його захисника в іншій частині, оскільки оцінку таким доводам можливо буде надати лише під час нового апеляційного розгляду після усунення вищенаведених істотних порушень КПК. 
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що касаційні скарги засудженого  ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 (з огляду на їх вимоги щодо скасування рішень судів попередніх інстанцій та призначення нового розгляду в суді першої інстанції) підлягають частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції стосовно ОСОБА_6 - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суд апеляційної інстанції має врахувати вищенаведене, надати належну оцінку всім доводам апеляційної скарги та постановити законне й обґрунтоване рішення.
Крім того, беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення «Едуард Шабалін проти Росії» від 16 жовтня 2014 року) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, то колегія суддів вважає за необхідне звільнити ОСОБА_6 з ДУ «Хролівський виправний центр № 140», який відповідно до матеріалів провадження наразі на виконання оскаржуваних судових рішень відбуває покарання.
Керуючись статтями 412, 419, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд 
ухвалив:
Касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7  задовольнити частково.
Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року стосовно ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Звільнити засудженого ОСОБА_6 з ДУ «Хролівський виправний центр № 140».
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                               ОСОБА_3