КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції  Плахотнюк  К.Г. 
Єдиний унікальний номер справи № 752/12704/22
Апеляційне провадження №22-ц/824/14765/2024
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
 
25 листопада   2024 року                                                                        м. Київ                              
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді    - Мережко М.В.,
суддів                          - Поліщук Н.В., Соколової В.В.,
           секретар                       - Олешко Л.Ю. 
Розглянув  у відкритому судовому засіданні в м. Києві  цивільну справу  за  апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського   районного суду м. Києва від 06 березня 2024 року у справі за  позовом  ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київської  міської ради  «Київтеплоенерго»  про визнання  договору на постачання теплової енергії неукладеним.
Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, 
                                                          В с т а н о в и в :
 
У вересні  2022року (22 вересня 2022 року ) ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.
  Позов обґрунтований  тим, що  відповідно  до  рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 листопада 2005 року,  ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 65959554 від 04 серпня 2014 року. 
 Між ним та КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) Київтеплоенерго», в особі директора структурного підрозділу «Енергозбут» КП «Київтеплоенерго» Лопатіна К.О. 13 липня 2018 року   укладений договір № 1532658-01 на постачання теплової енергії нежитлових приміщень офісу № 257, площею 403,2 кв. м., що знаходиться за вказаною адресою та належить йому на праві приватної власності.
  Позивач ОСОБА_1 31 серпня 2022  року отримав лист КП «Київтеплоенерго» за № 30/3/2/10340, в якому повідомлялося, що договір на поставку теплової енергії в багатоквартирному будинку вважається припиненим з 01 листопада 2021 року  в частині постачання теплової енергії, а замість нього вважається укладеним типовий публічний договір приєднання про надання комунальної послуги постачання теплової енергії (обліковий запис № 153265812570100).
 Вважає, що такі дії відповідача порушують його права споживача. Так, договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. З пропозицією про укладення договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору, складений згідно з типовим договором. Аналізуючи вказані норми закону у контексті спірних правовідносин слід вказати, що надання послуг з теплопостачання у спірний період передбачено виключно на договірній основі. Так, виконавець зобов`язаний підготувати для кожного із споживачів індивідуальний договір (фактично договір приєднання) на основі типового договору та надіслати примірник такого договору споживачу для підписання. Споживач зобов`язаний такий договір підписати. Однак, незважаючи на це відповідач не здійснив такої пропозиції. Відповідно до п. 51-52 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем, затвердженого постановою КМ України від 21 серпня 2019 року  № 830 (в редакції постанови КМ України від 08 вересня 2021 року  № 1022), договір набирає чинності з моменту його підписання і діє протягом одного року з дати набрання чинності. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. В той же час в типовому договорі для фізичних осіб про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води населенню, на який посилається відповідач і який розміщений на офіційному сайті КП «Київтеплоенерго» (https://kte.kmda.gov.ua/ukladannya-dogovoru-z-kp-kyyivteploen) в п. 40 розділу «Строк дії договору» передбачено, що договір діє з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за наявності) та діє до дати набрання чинності новими договорами про надання комунальних послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої вод, укладеними за правилами, визначеними Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Статтею 21 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитися , а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями. Не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Зазначив, що умови договору КП «Київтеплоенерго» стосовно строку дії договору є несправедливими, оскільки обмежують права відповідача і зумовлюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Вважає, що положення договору про надання послуг позивачу з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води відповідачем, які позбавляють позивача можливості відмовитися від продовження дії договору, є нікчемними. Крім того, зазначив, що ним не вчинялися будь-які дії, що свідчать про приєднання його до вищевказаного публічного договору, зі змісту якого вбачається, що він починає діяти з моменту його підписання.
У позові  просить:
- визнати неукладеним типовий публічний договір приєднання про надання комунальної послуги постачання теплової енергії нежитлових приміщень офісу № 257 за адресою: АДРЕСА_1 , обліковий запис (№153265812570100).
 Відповідач КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» 05 грудня 2022 року  подав відзив на позовну заяву (а.с. 42-45). У відзиві  просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що нежитлове приміщення позивача (площа 403,20 кв. м) підключено до загально будинкової системи опалення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Система централізованого опалення житлового будинку обладнана теплолічильником. Розподіл спожитої будинком теплової енергії між житловою та нежитловою частинами здійснюється пропорційно опалювальних площ приміщень. 
 Між позивачем та відповідачем 13 липня 2018 року укладено договір на постачання теплової енергії № 1532658-01. Станом на 01 листопада 2022 року заборгованість за вказаним договором відсутня. Теплова енергія до нежитлового приміщення позивача у багатоквартирному будинку на момент виникнення договірних відносин поставлялася відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції від 24 червня 2004 року  № 1875-IV. Проте, вказаний Закон втратив чинність 15 травня 2019 року.  
Закон України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції від 09 листопада 2017 року  № 2189-VІІІ введено в дію 01 травня 2019 року. 
 Починаючи з 04 вересня 2019 року  набули чинності Правила надання послуги з постачання теплової енергії, затверджені постановою КМ України від 21  серпня  2019 року  № 830 (в редакції постанови КМ України від 08 вересня 2021 року  № 1022), яким передбачено обов`язок з укладення індивідуальних договорів.
 З набуттям чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг» від 03 грудня 2020 року  № 1060 внесено зміни до організації моделі договірних відносин з виконавцем послуг, а саме запроваджено укладання публічного договору приєднання. 
 Постанова КМ України «Про внесення змін до постанови КМ України від 21 серпня 2019 року  № 830» від 08 вересня 2021 року  № 1022, якою затверджені правила надання послуги з постачання теплової енергії та затверджено форми індивідуальних договорів, що є договорами приєднання набула чинності  01 жовтня 2021 року  . Згідно п. 3 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням КМ України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. Обов`язок щодо укладення індивідуальних договорів корелюється з положеннями ч. 5 ст. 13 чинного Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. КП «Київтеплоенерго» на своєму веб-сайті здійснено публікацію індивідуальних договорів, що є договорами приєднання. 
У зв`язку з тим, що співвласники будинку, в тому числі і позивач не обрали модель договірних відносин, в  силу вимог законодавства з 01 листопада 2021 року  договірні відносини між позивачем та підприємством врегульовуються положеннями індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання, встановленим Правилами, затвердженими постановою КМ України від 21 серпня 2019 року  № 830, з урахуванням змін, внесених постановою КМ України від 08 вересня 2021 року  № 1022, а нарахування за спожиту послугу з постачання теплової енергії проводяться за о/р № НОМЕР_1 ),  а положення договору № 1532658-01 від 13 липня 2018 року  вважаються припиненими в силу вимог законодавства. Щодо позовної вимоги про припинення умов договору, то відповідно до п. 3 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договори про надання комунальних послуг, укладені до введення вдію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Враховуючи, що постанова КМ України № 1022 набула чинності з 01 жовтня 2021 року та вимоги п. 3 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги» щодо двохмісячного строку на укладення виконавцями відповідних договорів комунальних послуг - з 01 листопада 2021 року  нарахування послуг за договором постачання теплової енергії № 1532658-01 від 13 липня 2018 року  позивачу не можуть здійснюватися в силу вимог закону щодо переходу на індивідуальні договори. Таким чином. КП «Київтеплоенерго» діяло в рамках чинного законодавства України, тому просять в задоволенні позову відмовити.
 Позивач  31 жовтня 2023 року  подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву (а.с. 66-67).  Зазначив, що умови договору стосовно строку дії договору є несправедливими, оскільки обмежують права  позивача і зумовлюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Щодо надання послуги теплопостачання, зазначив, що відповідачем протягом тривалого часу взагалі не надавалися послуги постачання теплової енергії, оскільки в приміщенні відсутні теплоносії (батареї), на які відповідач, мав би постачати теплову енергію. Приміщення, яке належить йому складається з двох частин. Одна з яких знаходиться на першому поверсі, а інша в підвалі. Тепло не поступає, оскільки відсутні батареї, про що останній повідомляв відповідача.Відповідач ухиляється від пропозиції щодо обстеження приміщення та складання відповідного акту. На його неодноразові звернення щодо виклику представника відповідача для підписання акту про відсутність постачання теплової енергії у вказане нежитлове приміщення та здійснення перерахунку за поставлену теплову енергію, відповідач не надіслав свого представника. проте надав відповідь що фахівцями найближчим часом буде обстежене вищезазначене нежитлове приміщення при умові попереднього узгодження дати обстеження. Однак станом на 25 січня 2022 року  на зв`язок ніхто не вийшов і обстеження не відбулося. Просить позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 2 листопада 2023 року підготовче провадження по вказаній справі закрито, справу призначено до розгляду по суті (а.с. 111-112).
Рішенням  Голосіївського  районного   суду   м. Києва  від   06 березня   2024 року    у задоволенні позову відмовлено.
  Не погоджуючись з рішенням суду,  позивач ОСОБА_1   подав   апеляційну скаргу, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення скасувати Ухвалити  рішення про задоволення  вимог  позивача, стягнути судові витрати У скарзі посилався  на те, що суд неправильно застосував норми матеріального права, не врахував доводів позивача, що ним самостійно було складено акт в якому зафіксовано електричні  опалювальні  пристрої, що здійснюють опалення у нежитловому приміщенні, які виробляють теплову енергію самостійно, та не використовують для опалення зовнішні джерела теплової енергії, що свідчить про відсутність централізованого опалення.      
   Відповідно до  ст. 44  ЦПК України,  особи, які  беруть участь у справі  зобов`язані  добросовісно  здійснювати свої процесуальні  права і виконувати  процесуальні обов`язки. Сторони відповідно до вимог  закону  були повідомлені про день та час розгляду  на   25 листопада  2024 року.   Представник відповідача    був   присутнім під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.  Представник ОСОБА_1   адвокат Козін В.М. подав клопотання  про відкладення розгляду справи, у зв`язку із перебуванням у відрядження 25 та 26 листопада 2024 року. Разом з тим  доказів на підтвердження  даної обставини   не надано.
Крім того, Верховний Суд  зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу  не з`явилися  в судове засідання , а суд вважає,що наявних  у справі матеріалів достатньо для розгляду справи  та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи  розгляд справи, він може вирішити спір по суті. Основною  умовою  відкладення розгляду справи є не відсутність  у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (постанова КЦС ВС  від 24 жовтня 2024 року № 752/ 8103/13-ц ).
Відповідно до ст. 372 ЦПК  України  суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, підстави вважати неявку представника  позивача ОСОБА_1 поважними,  відсутні.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
Відповідно до ст. 12 ЦПК України  цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
 Апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з таких  підстав.
Суд встановив, відповідно  до  рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 листопада 2005 року,  ОСОБА_1   є власником нежитлового приміщення  за адресою: АДРЕСА_1 , яке приєднане до загальнобудинкової системи теплопостачання у вказаному будинку. Майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 65959554 від 04 серпня 2014 року. 
Комунальне підприємство  виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго» надає послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.
Вказані обставини щодо належності позивачу  на праві власності нежитлового приміщення, яке знаходиться у вищевказаному будинку, постачання теплової енергії в який здійснюється КП виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго», сторонами по справі  визнані, за наслідком чого додатковому доказуванню не підлягають.
Між  позивачем  та КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) Київтеплоенерго», в особі директора структурного підрозділу «Енергозбут» КП «Київтеплоенерго» Лопатіна К.О. 13 липня 2018 року   укладений договір № 1532658-01 на постачання теплової енергії нежитлових приміщень офісу № 257, площею 403,2 кв. м., що знаходиться за вказаною адресою та належить йому на праві приватної власності.
Відповідно до п. 8.1 договору цей договір набуває чинності з 01 травня 2018 року  та діє до 15 квітня 2019 року.
Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією зі сторін (п. 8.4 договору).
 Представник відповідача зазначила ,що  вказаний договір припинив дію з 1 листопада 2021 року в частині зміни назви послуги.
Відповідно до положень статей 13, 41 Конституції України, статей 11, 319 ЦК України обов`язок власника (житлового чи нежитлового приміщення) у багатоквартирному будинку щодо утримання належного йому майна виникає безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини, створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року  №1875-ІV, та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ від 09 листопада 2017 року, який відповідно до пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень введено в дію з 1 травня 2019 року.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року , надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).
Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.
З пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором (ч. 4 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України (ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії, гарячої та холодної води між споживачами здійснюється відповідно до законодавства.
За положенням ч. 7 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.
Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 затверджені Правила надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії (далі - Правила).
Відповідно до п. 13 Правил, надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України Про житлово-комунальні послуги. З пропозицією про укладення договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги») може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.
За п. 14 Правил, відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) здійснюється за рішенням співвласників багатоквартирного будинку у порядку, встановленому Мінрегіоном. Рішенням зборів співвласників багатоквартирного будинку визначається система подальшого забезпечення такого будинку теплопостачанням з дотриманням вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Рішення співвласників багатоквартирного будинку приймається відповідно до вимог Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Відокремлення (відключення) квартир та нежитлових приміщень від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води без дотримання встановленого Мінрегіоном порядку не допускається. Відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315.
Як зазначив у відзиві відповідач, співвласники будинку  , в тому числі і позивач, не обрали модель договірних відносин, тому договірні відносини між позивачем та підприємством врегульовуються положеннями індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання, встановленим правилами затвердженими постановою КМ України від 21 серпня 2019 року  № 830 з урахуванням змін, внесених постановою КМ України від 08 вересня 2021 року  № 1022, а нарахування за спожиту послугу з постачання теплової енергії проводяться за о/р № 153265812570100.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач  зазначає, що відповідачем протягом тривалого часу взагалі не надавалися послуги постачання теплової енергії, оскільки в приміщенні відсутні теплоносії (батареї), на які відповідач, мав би постачати теплову енергію. Приміщення, яке належить йому складається з двох частин, одна з яких знаходиться на першому поверсі, а інша в підвалі. Крім того, зазначив, що відповідач ухилявся від пропозицій щодо обстеження приміщення та складання акту.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг.
Згідно ч. 6 ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі неприбуття виконавця комунальної послуги або управителя (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) в установлений строк або необґрунтованої відмови підписати акт-претензію такий акт підписується споживачем, а також не менш як двома споживачами відповідної послуги, які проживають (розташовані) в сусідніх будівлях (у приміщеннях - якщо послуга надається у багатоквартирному будинку), і надсилається виконавцю комунальної послуги або управителю (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) рекомендованим листом.
На підтвердження  відсутності  послуги постачання теплової енергії позивачем надано суду акт, складений за його участю та за участю ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с. 84).  Разом з тим ,  доказів того, що вказані особи є представниками відповідача або споживачами відповідної послуги, які проживають (розташовані) в сусідніх приміщеннях,  відповідно до ст. 76-81 ЦПК України суду не надано.
Механізм відключення окремих квартир багатоквартирних житлових будинків від систем централізованого опалення та постачання гарячої води визначений  Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2019 року  № 169 яким  затверджено Порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води.
Доказів ,що позивач  у визначений  законодавством спосіб звертався  за вирішенням питання   щодо відключення  своїх приміщень від  систем централізованого опалення  матеріали справи не містять .
З урахуванням встановлених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову .
 Виходячи з системного аналізу ст. ст. 15, 16 ЦК України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.
Тобто, відповідно до ЦПК України обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних інтересів покладено саме на позивача, а відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Разом з тим, з урахуванням практики ЄСПЛ (пункт 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93) та пункт 75 рішення від 05 квітня 2005 року у справі "Афанасьєв проти України" (заява № 38722/02) судом враховано, що в кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).
З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги які співпадають із  доводами вимог позову, були предметом детального дослідження суду першої інстанції, додаткової перевірки і оцінки не потребують ,зводяться лише  до незгоди з рішенням суду першої інстанції, є  безпідставними, не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення  суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги  та вимог, заявлених у суді першої інстанції  відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України ,колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 365, 367, 369, 374, 375, 381 - 384  ЦПК України, суд,
    
П о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 березня 2024 року залишити без змін. 
Постанова  суду апеляційної інстанції   набирає законної сили  з дня її прийняття.
Касаційна скарга  на судове рішення  подається протягом тридцяти днів  з  дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення  з дня складення повного судового рішення безпосередньо до  суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 26 листопада 2024 року.
 
Головуючий:                                                                                     М.В. Мережко
 
Судді:                                                                                                 Н.В. Поліщук
 
                                                                                                            В.В. Соколова