ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2716/24 Справа № 175/8228/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Білоусова О. М. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 листопада 2024 року                                                                м. Дніпро

       Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Павлова Є.Г. на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.,        

за участю:
захисника                         Павлова Є.Г.        

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2024 року 08 жовтня 2023 року о 00 год. 40 год., по вул. Василя Сухомлинського у смт. Слобожанське, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Mitsubishi ASX», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння. Пройти огляд у встановленому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Drager Alcotest 6820» або у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження вказаної постанови, оскільки стороною захисту на вимоги постанови Дніпровського апеляційного суду про повернення апеляційної скарги було надано договір про надання правничої допомоги, по суті просить скасувати вказану постанову та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
       Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на те, що в протоколі не зазначено чіткого місця його складення, а зазначена лише тільки вулиця Сухомлинського, однак відділення поліції має юридичну адресу із зазначенням номеру. Вказує на те, що направлення на огляд оформлено 08 жовтня 2023 року о 00.30 годині, хоча згідно протоколу про адміністративне правопорушення часом вчинення правопорушення є 00.40 година 08 жовтня 2023 року. Наголошує на тому, що на долученому відеозаписі не вбачається жодних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .
       Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи та заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку, заслухавши пояснення захисника, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов наступного висновку.
Оскільки з наданих матеріалів провадження слідує, що оскаржувана постанова датована 07 жовтня 2024 року та 16 жовтня 2024 року захисник вперше звернувся із апеляційною скаргою, апеляційний суд не вбачає підстав для висновку про пропущення строку апеляційного оскарження та необхідність розгляду і вирішення питання про його поновлення.
       Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 254 - 256 КУпАП, рапортами поліцейських, відеозаписом з бодікамери поліцейського, протоколом про адміністративне затримання  ОСОБА_1 , письмовими поясненнями свідка ОСОБА_2 , а також іншими наявними в матеріалах справи письмовими доказами.
Таким чином, встановлені обставини в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі підтверджують факт відмови  ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівників поліції, які виявили у нього ознаки такого сп`яніння, визначені Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що і стало підставою вимоги пройти відповідний огляд.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів, наданих під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.
       Посилання захисника на відсутність у протоколі чіткого місця його складення, розбіжності у часі вчинення адміністративного правопорушення та складання направлення на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння мають місце, разом з тим у рішенні у справі “Сутяжник проти Росії” від 23 липня 2009 року ЄСПЛ зробив висновок про те, що не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму, судове рішення може бути скасоване лише з метою виправлення істотної судової помилки.
       Не кожен дефект певного адміністративного акта, яким є й протокол про адміністративне правопорушення, робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
       Таким чином, правовий пуризм на відміну від обставин істотного та непереборного характеру завжди призводить до порушення принципу правової визначеності.
       Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 18 травня 2018 року у справі № 826/11106/17, від 28 жовтня 2018 року у справі № 826/14749/16, від 25 березня 2020 року у справі № 805/4508/16-а, від 31 березня 2021 року у справі № 620/2520/20.
       Враховуючи викладене, різниця в часі вчинення правопорушення, яка зазначена у протоколі про адміністративне правопорушення, з часом, вказаним у направленні на огляд, відсутність зазначення точного місця вчинення адміністративного правопорушення у протоколі не є істотними порушеннями вимог процесуального закону.
       Крім того, слід зазначити, що ані вимогами КУпАП, ані положеннями Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС та МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735, не передбачено складання та надання правопорушнику направлення на огляд з метою виявлення стану сп`яніння у випадку відмови особи від проходження такого огляду.
       В матеріалах справи відсутні та під час апеляційного перегляду не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.
Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції, їм було надано відповідну оцінку, з якою погоджується і суд апеляційної інстанції, та оцінюються судом апеляційної інстанції як такі, що спрямовані на ухилення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
Наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі свідчать про наявність у діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При розгляді справи судом порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.
Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість  ОСОБА_1  є доведеною поза розумним сумнівом.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції – без зміни. 

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Павлова Є.Г. — залишити без задоволення.
       Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП — залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

       Суддя Дніпровського
       апеляційного суду                           С.І.Крот