ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року	Львів	Справа № 300/2152/24 пров. № А/857/23118/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого-судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Гудима Л.Я., Качмара В.Я., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2024 року (ухвалене головуючим – Микитин Н.М. у м. Івано-Франківськ) у справі № 300/2152/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
                                                          ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:
визнати протиправним та скасувати пунктів 2, 3, 4 наказу № 27 від 20.02.2024;
зобов`язати повернути кошти стягнуті з заробітної плати у розмірі 138869,79 грн з грошового забезпечення та виплатити 20% за лютий 2024 року;
стягнути моральну шкоду у розмірі 15000 грн.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що він не приймав матеріальних цінностей вказаних в наказі № 27 та на склад не отримував, це підтверджується тим, що він жодних підписів в документах про приймання матеріальних цінностей не ставив. Так відповідно до оскаржуваного наказу, вбачається, що зазначене майно не передавалося на склад позивача, а за наказом командира військової частини НОМЕР_1 було роздане по ротах. Проте під час службового розслідування відповідачем не було розглянуто та враховано, що ці обставини виключають матеріальну відповідальність. Крім того, службове розслідування проведене більш ніж через рік після того, як позивач здав посаду. Так, відповідно до оскаржуваного наказу, виявлено нестачу за результатами щорічної планової інвентаризації майна в кінці 2023 року, в той час коли ОСОБА_1 здав посаду 24.11.2022, під час здачі матеріальних цінностей питання щодо наявності недостачі не виникало, тобто такої нестачі не було, в 2022 році проведено теж щорічну планову інвентаризацію майна, однак нестачу не виявлено.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.08.2024 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано пункти 2, 3, 4 наказу військової частини НОМЕР_1 від 20.02.2024 № 27. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 повернути ОСОБА_1 кошти стягнуті з його заробітної плати у розмірі 138 869,79 грн з грошового забезпечення та виплатити розмір премії 20% за лютий 2024 року. В решті вимог позову - відмовлено.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що службовим розслідуванням у військовій частині НОМЕР_1 належним чином не доведено вини ОСОБА_1 у нестачі військового майна на суму 138 869, 79 грн.
Оскільки судом першої інстанції визнано протиправним та скасовано пункти 3, 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №27 від 20.02.2024, притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності у розмірі 138869,79 грн та оголошення «суворої догани» із зменшенням розміру премії на 20% за лютий місяць 2024 року відбулося безпідставно, відтак позовні вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виплатити стягнуті з ОСОБА_1  кошти у розмірі 138869,79  грн та 20% розміру премії за лютий 2024 року підлягають задоволенню.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу подану на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 призваний на військову службу по мобілізації згідно Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» та з 29.03.2022 по 24.11.2022 перебував на посаді начальника складу взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , що визнається та не заперечується сторонами. 
Командиром військової частини НОМЕР_1 , на підставі рапорту від 22.11.2023 №6413, 22.12.2023 прийнято наказ №941 «Про призначення службового розслідування щодо розбіжностей облікових даних виявлених щорічною плановою інвентаризацією майна групи сил підтримки штабу», відповідно до якого: призначено службове розслідування по факту виявлення у групі сил підтримки штабу військової частини НОМЕР_1 не поставленого на облік військового майна (зворотній бік а.с.54).
Відповідно до наказу Командира військової частини НОМЕР_1 № 42 від 21.01.2024 строк проведення розслідування було продовжено на один місяць (а.с.55).
За результатами службового розслідування щодо розбіжностей облікових даних виявлених щорічною плановою інвентаризацією майна групи сил підтримки штабу комісією 20.02.2024 складено акт, згідно з яким: «Відповідно до вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 за № 503/31371, наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2023  № 941 «Про проведення службового розслідування щодо розбіжностей облікових даних виявлених щорічною плановою інвентаризацією майна групи сил підтримки штабу» доручено провести службове розслідування комісією в складі: Голова комісії – заступник командира військової частини НОМЕР_1 з МПЗ, старший лейтенант ОСОБА_2 ; члени комісії - начальник групи персоналу старший лейтенант ОСОБА_3 , начальник групи ЦВС старший лейтенант ОСОБА_4 , бухгалтер ФЕС молодший сержант ОСОБА_5 , наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.02.2024 № 87 «Про внесення змін до складу комісії з проведення службового розслідування щодо розбіжностей облікових даних виявлених щорічною плановою інвентаризацією майна групи сил підтримки штабу» головою комісії з проведення вказаного службового розслідування призначено - заступника командира військової частини НОМЕР_1 , майора ОСОБА_6 , комісія створена з метою з`ясування причин та умов розбіжностей облікових даних майна групи сил підтримки, встановлення розміру нанесених державі збитків та порядку їх відшкодування, ступеня вини посадових осіб, чиї дії або бездіяльність стали причиною нанесених збитків (зворотній бік, а.с.60-66).
В ході службового розслідування встановлено, що в період з 29.03.2022 по 24.11.22 начальником складу взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 (на даний момент стрілець 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти), в порушення статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, внаслідок неналежного виконанням обов`язків військової служби та службових обов`язків зокрема визначених у пунктах 3.2.40, 3.2.41, 3.2.42 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України затверджене наказом Міністра оборони України від 16.07.97 N 300, пунктах 23, 24 Розділу V Наказу Міністерства Оборони України від 17.08.2017 № 440 «Про затвердження Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України», в результаті безконтрольної та не облікованої видачі військового майна на суму 138869,79 грн.
В зв`язку із чим,  комісією запропоновано наступне:
- за порушення статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пунктів 23, 24 Розділу V Наказу Міністерства Оборони України від 17.08.2017 № 440 «Про затвердження Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України», пунктів 3.2.40 - 3.2.42 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України затверджене наказом Міністра оборони України від 16.07.97 N 300, визнати винним та притягнути до дисциплінарної відповідальності стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти, сержанта ОСОБА_1 та накласти на нього дисциплінарне стягнення  «Сувора догана».
- відповідно до статей 3, 4, 6, 10 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», визнати винним та притягнути стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти, сержанта ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності за неналежне виконанням обов`язків військової служби та службових обов`язків, що призвело до втрати військового майна вартістю 138869,79 грн. 
- відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», стягнути з стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти, сержанта ОСОБА_1 завдану шкоду у розмірі 138869,79 грн, з грошового забезпечення.
20.02.2024 Командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ №27 «Про результати службового розслідування щодо розбіжностей облікових даних виявлених щорічною плановою інвентаризацією майна групи сил підтримки штабу» (зворотній бік, а.с.75-79), яким відповідно до вимог Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України №608 від 21.11.2017, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, з урахуванням вимог Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», Акту службового розслідування щодо розбіжностей облікових даних виявлених щорічною плановою інвентаризацією майна групи сил підтримки штабу, з метою відшкодування нанесених державі збитків, наказано:
«1. Службове розслідування щодо розбіжностей облікових даних виявлених щорічною плановою інвентаризацією майна групи сил підтримки штабу вважати завершеним.
2. Відповідно до статей 3, 4, 6, 10 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», визнати винним та притягнути стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти, сержанта ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності за неналежне виконанням обов`язків військової служби та службових обов`язків, що призвело до нестачі військового майна на суму 138869,79 грн. (сто тридцять вісім тисяч вісімсот шістдесят дев`ять гривень, 79 коп.).
3. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», стягнути з стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти, сержанта ОСОБА_1 завдану шкоду у розмірі 138869,79 грн. (сто тридцять вісім тисяч вісімсот шістдесят дев`ять гривень, 79 коп.) з грошового забезпечення.
4. За порушення статтей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пунктів 23, 24 Розділу V Наказу Міністерства Оборони України від 17.08.2017 № 440 «Про затвердження Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України», пунктів 3.2.40 - 3.2.42 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України затверджене наказом Міністра оборони України від 16.07.97 N 300, притягнути до дисциплінарної відповідальності стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти, сержанта ОСОБА_1 та оголосити «СУВОРУ ДОГ АНУ» та зменшити розмір премії на 20% за лютий місяць 2024 року».
Позивач, вважаючи протиправними  пункти 2, 3, 4 наказу №27 від 20.02.2024, а свої права порушеними, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
Оскільки учасники справи не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, то в силу приписів статті 308 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232). Він же визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частини першої статті 2 зазначеного Закону №2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до преамбули Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон № 160-ІХ) цей Закон визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.
Відповідно до пункту 4 статті 1 Закону № 160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Частиною першою статті 3 Закону № 160-ІХ передбачено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Відповідно до статті 8 Закону № 160-ІХ у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника). Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань. За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності. Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис.
Стаття 14 Закону № 160-ІХ передбачає, що наказ командира (начальника) про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності може бути оскаржено старшому за службовим становищем командиру (начальнику) та/або до суду в порядку, передбаченому законодавством. Старший за службовим становищем командир (начальник) не рідше одного разу на квартал перевіряє законність і обґрунтованість притягнення осіб до матеріальної відповідальності та розмір сум, які підлягають стягненню. У разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності стягнені з особи кошти та/або добровільно передане нею рівноцінне майно чи внесені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ.
Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України.
Відповідно до Вступної частини Статуту внутрішньої служби Збройних Сил, цей Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (військові частини). Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями. Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями. Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.
Відповідальність за стан внутрішньої служби у військових частинах покладається на всіх прямих начальників, які повинні подавати допомогу підпорядкованим військовим частинам і підрозділам в організації та забезпеченні виконання вимог внутрішньої служби і систематично перевіряти її стан. Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до пункту 26 розділу 1 «Обов`язки, права та відповідальність військовослужбовців» частини І Статуту внутрішньої служби Збройних Сил, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.
Відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Статтею 5 Дисциплінарного статуту передбачено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Відповідно до статті 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.
Відповідно до статті 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Відповідно до статті 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Згідно статті 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Відповідно до статті 87 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (далі - Порядок №608).
Пунктом 7 розділу І Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України встановлено, що службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».
Частина 3 розділу ІІ Порядку № 608 передбачає, що службове розслідування проводиться для встановлення, зокрема, причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Розділом VIII Порядку № 608 визначено особливості проведення службового розслідування за фактами завданої державі матеріальної шкоди. Так, у разі виявлення факту завдання шкоди державі командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає службове розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. Під час проведення такого службового розслідування додатково необхідно з`ясувати: наявність шкоди; протиправну поведінку особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; ступінь нанесення матеріальної шкоди (пошкодження, псування або втрата військового майна); умисність чи необережність дій (бездіяльність) винної особи та обставини, за яких заподіяно шкоду. До матеріалів службового розслідування долучається довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини.
Отже, військовослужбовець може бути притягнутий до матеріальної відповідальності за результатами службового розслідування, проведеного з дотриманням вимог Закону № 160-ІХ і Порядку № 608.
Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 608 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі особи, які проводять службове розслідування).
Службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць.
Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців (п.13 Розділу III).
Відповідно до частини шостої статті 8 Закону № 160-ІХ за результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Відповідно до пункту 1 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
Пунктом 3 розділу ІV Порядку №608 передбачено, що військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
Відповідно до пункту 5 розділу V Порядку № 608 акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.
Пунктом 6 розділу V Порядку № 608 встановлено, що після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додається всі матеріали службового розслідування.
Відповідно до пункту 3 розділу VIII Порядку № 608 до матеріалів службового розслідування долучається довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини.
Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що в ході службового розслідування з`ясовано, що в період з 29.03.2022 по 24.11.22 начальником складу взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , в порушення статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, внаслідок неналежного виконанням обов`язків військової служби та службових обов`язків зокрема визначених у пунктах 3.2.40, 3.2.41, 3.2.42 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України затверджене наказом Міністра оборони України від 16.07.97 N 300, пунктах 23, 24 Розділу V Наказу Міністерства Оборони України від 17.08.2017 № 440 “Про затвердження Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України”, в результаті безконтрольної та не облікованої видачі військового майна, що призвело до нестачі військового майна на суму 138869, 79 грн.
Підставою закріплення за військовослужбовцем певного майна, як за матеріально відповідальною особою, є наказ командира частини.
Разом з цим, відповідачем до матеріалів справи не додано відповідний наказ про закріплення за позивачем переліку майна, вказаного в наказі № 27, та не надано жодного іншого доказу, що ОСОБА_1 приймав матеріальні засоби вказані в наказі № 27 та отримував їх на  склад.
При цьому, відповідно до оскаржуваного наказу, вбачається, що зазначене майно не передавалося на склад ОСОБА_1 , а за наказом командира військової  частини НОМЕР_1 було роздане по ротах. Однак під час службового розслідування відповідачем не було розглянуто та враховано, що ці обставини.
Ба більше, суд першої інстанції вірно звертнув увагу, що згідно оскаржуваного наказу, виявлено нестачу за результатами щорічної планової інвентаризації майна в кінці 2023 року, в той час коли ОСОБА_1 здав посаду 24.11.2022, під час здачі матеріальних засобів нестачі не було встановлено, як і в 2022 році, під час  проведення щорічної планової інвентаризації майна,.
Крім цього, до матеріалів службового розслідування не долучено довідку про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, що є порушенням п.3 розділу VIII Порядку № 608.
Відтак, колегія суддів поділяє твердження суду першої інстанції, що службовим розслідуванням та матеріалами службового розслідування не встановлено, яким чином розбіжності у облікових даних, та не поставлення на облік майно, яке не надходило до складу призвело саме до майнової шкоди в розмірі 138869,79 грн.
З огляду на викладене, відповідачем не доведено, що матеріально відповідальною особою за майно вказане в наказі № 27 та видачі вказаних матеріальних засобів є ОСОБА_1 .
Таким чином, ані матеріали службового розслідування, ані матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів про те, що саме з вини позивача державі було завдано збитки в результаті безконтрольної та не облікованої видачі військового майна, що призвело до нестачі військового майна на суму 138 869, 79 грн.
Водночас, надаючи оцінку зазначеним в акті службового розслідування висновкам, суд зазначає, що службовим розслідуванням також не встановлено причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, наявність неправомірних дій позивача.
А тому, апеляційний суд вважає, що оскаржуваний наказ прийнято без з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; з порушенням принципу добросовісності, розсудливості, без дотримання принципу рівності перед законом та пропорційності (дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача буде визнати протиправним та скасувати пункти 2, 3, 4 наказу військової частини НОМЕР_1 від 20.02.2024 № 27.
Оскільки судом визнано протиправним та скасовано пункти 3, 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №27 від 20.02.2024, притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності у розмірі 138869,79 грн та оголошення «суворої догани» із зменшенням розміру премії на 20% за лютий місяць 2024 року відбулося безпідставно, а тому позовні вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виплатити стягнуті з ОСОБА_1  кошти у розмірі 138869,79  грн та 20% розміру премії за лютий 2024 року підлягають задоволенню.
Таким чином, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду — без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -
                                                   ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2024 року у справі № 300/2152/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар