ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 жовтня 2024 р. 	Справа № 520/8618/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Калиновського В.А. ,

          розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2024, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., м. Харків, повний текст складено 17.09.24  у справі №520/8618/24
за позовом       ОСОБА_1  
до      Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ,      Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області                               
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області від 26.03.2024 року №204950000523 «Про відмову у перерахунку пенсії»; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Харківської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 , щомісячного довічного грошового утримання судді відставці із розрахунку: 80% від суддівської винагороди судді, визначеної у довідці Донецького апеляційного господарського суду від 12.02.2024р. №23, з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 01.01.2021р.; 80% від суддівської винагороди судді, визначеної у Довідці Донецького апеляційного господарського суду від 12.02.2024р. №24, з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 01.01.2022р.; 80% від суддівської винагороди судді, визначеної у Довідці Донецького апеляційного господарського суду від 12.02.2024р. №25, з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 01.01.2023р.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.05.2024 року (залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.07.2024 року) адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову в перерахунку пенсії №204950000523 від 26.03.2024 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді відставці на підставі довідки Донецького апеляційного господарського суду №23 від 12.02.2024 р., з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 01.01.2021 р.; на підставі довідки Донецького апеляційного господарського суду №24 від 12.02.2024 р., з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 01.01.2022 р.; на підставі довідки Донецького апеляційного господарського суду №25 від 12.02.2024 р., з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 01.01.2023 р.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
21.08.2024 року за допомогою системи "Електронний суд" до Харківського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 , подана в порядку ст.383 КАС України, про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду,  в якій останній просив суд: 
1) визнати незаконним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №204950000523 від 06.08.2024р. "про недоцільність проведення перерахунку на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.05.2024р. у справі №520/8618/24"; 
2) у зв`язку з допущеними порушеннями законодавства та приписів рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.05.24р. у справі № 520/8618/24 винести окрему ухвалу, в якій поряд з вимогами про усунення порушень Закону поставити питання і про притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб, винних в допущених порушеннях законодавства та невиконанні судового рішення.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2024 року заяву позивача про визнання протиправними рішення та бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень в порядку ст.383 КАС України у справі №520/8618/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії повернуто заявнику, з огляду на приписи абз.2 ч.5 ст.383 КАС України, оскільки заявником не було сплачено судовий збір. 
ОСОБА_1 , не погодившись з вищевказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2024 року, прийняту у межах справи                                №520/8618/224 та направити справу №520/8618/24 до Харківського окружного адміністративного суду для розгляду по суті заяви, поданої позивачем 21.08.2024 року в межах приписів ст.383 КАС України.
В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що те, що оскаржувана ухвала є            такою, що прийнята з порушенням норма процесуального права. Зазначає, що мотивуючи підстави для прийняття спірної ухвали суд послався на приписи абз.2 ч.5 ст.383 КАС України у контексті Закону України "Про судовий збір". Вказує, що суд в оскаржуваній ухвалі,                           не зазначив яку саме суму судового збору (згідно приписів Закону "Про судовий збір") він мав сплатити за подання зазначеної заяви. Посилається на приписи Закону України "Про судовий збір". Зазначає, що за відсутності законодавчо встановлених ставок судового збору за звернення до суду із зазначеною вище заявою, на позивача не поширюється обов`язок сплати судового збору за подання заяви в порядку ст.383 КАС України. Вважає, що висновки Верховного Суду постановах Верховного Суду від 27.06.2019 у справі №807/220/18, від 25.06.2020 у справі  №0240/2226/18-а, на які послався суд першої інстанції, не підлягають врахуванню у спірних правовідносинах. Посилається практику Другого апеляційного адміністративного суду щодо питання відсутності підстав для оплати судового збору за зверненням до місцевого адміністративного суд із заявами у порядку приписів ст.383 КАС України.
Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області скористалося правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України, в якому посилаючись на необґрунтованість скарги ОСОБА_1 , вважаючи, що останнім в порушення приписів п.9 ч.2 ст.383 КАС України не надано документ про сплату судового збору, підстав для звільнення його від сплати судового збору не зазначено, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 27.06.2019 у справі №807/220/18, від 25.06.2020 у справі №0240/2226/18-а, просило у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2024 року у  справі №520/8618/24 відмовити. 
Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області не скористалося правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України. 
Апеляційна скарга у даній справі розглядається в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що в порушення вимог п.9 ч.2 ст.383 КАС України, заявником не надано документ про сплату судового збору, підстав для звільнення його від сплати судового збору не зазначено, а тому керуючись  абз.2 ч.5 ст.383 КАС України заяву позивача про визнання протиправними рішення та бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень в порядку ст.383 КАС України повернув заявнику.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Згідно ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
За приписами ч. ч. 4, 7 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування.
Частинами 2, 3 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, – за її межами.
Отже, рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи.
Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 (адміністративне провадження №К/9901/5159/18) звертав увагу, що статті 382 і 383 Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.
У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам, така заява ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.
В контексті спірних відносин у даній справі, колегія суддів звертає увагу, що позивач у поданій ним заяві до суду в порядку ст.383 КАС України, звертав увагу суду першої інстанції на відсутність правових підстав для стягнення судового збору за подання заяв згідно вказаної статті КАС України. 
Згідно змісту частин першої, другої статті 132 КАС України судовий збір входить до складу судових витрат, а його розмір та порядок сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. 
Так, правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України “Про судовий збір” від 08.07.2011 №3674-VI (далі по тексту - Закон №3674-VI). 
Відповідно до ст.1 Закону №3674-VI судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
Об`єктами справляння судового збору є процесуальні дії, за які справляється судовий збір, встановлені у ст.3 Закону №3674-VI. Так само ця норма визначає процесуальні документи, за подання яких судовий збір не справляється (частина друга статті 3 цього Закону).
Статтею 4 Закону №3674-VI установлено розміри ставок судового збору стосовно документів, за подання яких справляється судовий збір. При цьому розміри ставок судового збору залежать від характеристики об`єкта справляння - позовна заява, скарга чи інша заява (у деяких випадках - у поєднанні з характеристикою суб`єкта, який звертається до суду).
Однак, колегія суддів зазначає, що приписами статті 4 Закону № 3674-VI не передбачено ставки судового збору за звернення із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду.
Отже, за відсутності законодавчо встановлених ставок судового збору за звернення до суду із зазначеною вище заявою, на позивача не поширюється обов`язок сплати судового збору за подання заяви в порядку ст.383 КАС України.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 05.05.2022 у справі №520/9769/19, особа, яка отримала на свою користь судове рішення, враховуючи конституційний принцип стосовно обов`язковості судового рішення, закріплений у пункту 9 частини 1 статті 129-1 Основного Закону України, звільняється від сплати судового збору за зверненням до суду з вимогою забезпечити виконання судового рішення (встановлення судового контролю), яке набрало законної сили, якщо законом прямо не встановлено обов`язок сплати такого збору.
При цьому одним зі складових елементів вимоги щодо ефективного правосуддя є обов`язковість виконання судового рішення, що виражається, головним чином, у тому, що державні органи зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх “ex-officio” (в силу своєї посади та визначених законом повноважень); виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним; для цього мають бути забезпечені необхідні кошти та чіткі правові норми, що визначають доступні ресурси, відповідальні органи та механізми повного виконання судового рішення, яке набрало законної сили.
Наведені вище висновки узгоджуються із позицією щодо застосування статті 132 КАС України та статті 4 Закону № 3674-VI, які наведені у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 2а/0470/2563/12, від 22 січня 2020 року та від 11 серпня 2021 року у справі № 560/4364/19, від 05.05.2022 по справі №520/9769/19.
У постанові від 22.01.2020 у справі №440/207/19 Верховний Суд вкотре підтвердив свою позицію з приводу відсутності підстав для сплати судового збору за звернення до суду із заявою в порядку контролю за виконанням судового рішення, оскільки Закон України "Про судовий збір" установлює вичерпний перелік об`єктів справляння судового збору, приписами статті 4 якого не передбачено ставки судового збору за звернення із заявою в порядку контролю за виконанням судового рішення, отже, за законом на позивача не поширюється обов`язок сплати судового збору за звернення до суду з такою заявою.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 року №755/10947/17 суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, якою у даній справі є позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 05.05.2022 у справі №520/9769/19, згідно з якою за відсутності законодавчо встановлених ставок судового збору за звернення до суду із заявою про встановлення контролю за виконанням судового рішення, на позивача не поширюється обов`язок сплати судового збору за звернення до суду з такою заявою.
З огляду на наведене вище, посилання суду першої інстанції, а також Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у відзиві на апеляційну скаргу на правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 27.06.2019 у справі №807/220/18,  від 25.06.2020 у справі №0240/2226/18-а, є такими, що не підлягають врахуванню у даній справі. 
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що неправильне застосування судом першої інстанції норм ст.132 КАС України, ст.4 Закону №3674-VI та неврахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, призвело до безпідставного повернення заяви позивача, поданої в порядку ст.383 КАС України.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст.320 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, з направленням  справи №520/8618/24 до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку ст.383 КАС України. 
Керуючись ст. ст. 311, 312, 315, 320, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2024 у справі                     №520/8618/24 скасувати. 
Направити справу №520/8618/24 до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку ст.383 КАС України.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		О.М. Мінаєва 	
Судді	   	З.О. Кононенко    В.А. Калиновський