ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 680/226/24
Провадження № 22-ц/4820/1849/24

Хмельницький апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,
секретар судового засідання Кошельник В.М.,
з участю представника апелянта адвоката Богословського С.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 24 липня 2024 року, суддя Яцина О.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Новоушицької селищної ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

встановив:

В березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Новоушицької селищної ради, в якому просив визначити йому додатковий строк тривалістю два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
В обґрунтування позову вказав, що після смерті його матері, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина, до складу якої увійшли земельні ділянки №6823386500:05:001:0173 та №6823386500:05:001:0929, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 0,82 га, право власності на які посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ХМ №004440 від 20.05.2002 року. 
За життя ОСОБА_2 склала заповіт, відповідно до якого заповіла усе своє майно йому. 
Однак він спадщини не прийняв, оскільки не знав про існування спадкового майна та заповіту складеного на нього, відтак не подав у визначений законом строк до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. 
Про наявність заповіту позивач дізнався в жовтні 2023 року, в старостаті сіл Вільховець, Нова Гута, Маціорськ, де 22.02.2024 року йому було видано копію заповіту померлої. 
Враховуючи, що інших спадкоємців у ОСОБА_2 не має, причини пропуску подання заяви про прийняття спадщини є поважними, просив визначити йому додатковий строк для подання відповідної заяви.
Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 24.07.2024 року в задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що позивач з 2013 року мав можливість звернутись із заявою про прийняття спадщини за законом як син померлої, незалежно від наявності заповіту, однак цього не зробив.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що він не знав та не міг знати про наявність заповіту, виданого померлою на його ім`я, що є підставою для визначення йому додаткового строку на прийняття спадщини. Вказав, що він не проживав та не був зареєстрований за адресою проживання ОСОБА_2 , йому було невідомо про наявність у ОСОБА_2 майна. Крім того, судом проігноровано визнання позову Новоушицькою селищною радою, що є порушенням норм процесуального права.
В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Інші учасники справи в суд не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи судом були повідомлені належним чином.
Заслухавши пояснення учасника справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Встановлено, що ОСОБА_2 , яка є матір`ю позивача ОСОБА_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11, 12). 
25.02.1997 року ОСОБА_2 заповіла усе своє майно позивачу (а.с. 13).
ОСОБА_2 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована та проживала одна в АДРЕСА_1 (а.с. 18, 19).
Згідно з державним актом про право приватної власності на землю серії ІІ-ХМ №004440 ОСОБА_2 належали дві земельних ділянки, площею 0,82 га. на території колишньої Вільховецької сільської ради (а.с. 14, 15).
Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з пропуском встановленого строку для прийняття спадщини (а.с. 20).
Спадкова справа після смерті ОСОБА_2 заведена за №47/2024, із заявою на прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1 (а.с. 53-58).
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Право на спадщину, за загальними правилами про спадкування виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Отже, право на спадщину виникає з часу її відкриття, і закон пов`язує набуття права на спадкування спадкоємцем, який постійно із спадкодавцем не проживав із поданням нотаріусу заяви про прийняття спадщини.
Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
У постанові Верховного Суду від 08.09.2021 року в справі №631/970/17 (провадження №61-12984св20) зазначено, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. У справі, яка переглядається, суди не взяли до уваги, що позивач знала про відкриття спадщини і, як спадкоємець за законом першої черги, яка на час смерті спадкодавця не проживала з ним, для прийняття спадщини мала подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини відповідно до вимог частини першої статті 1270 ЦК України, однак цього протягом шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини не зробила.
У пунктах 151-154 постанови від 26.06.2024 року у справі №686/5757/23 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте така необізнаність повинна ототожнюватися з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом; в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування.
Обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала.
Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття/відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність у нього права на спадкування.
Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Проте це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини тільки для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом.
У справі, яка переглядається, як на поважну причину неподання заяви про прийняття спадщини в установлені законом строки ОСОБА_1 посилався на необізнаність про існування заповіту, складеного спадкодавцем на його ім`я, а також наявності спадкової маси майна.
При цьому, суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги спадкування за законом. 
За таких обставин, незалежно від обізнаності позивача про наявність заповіту, складеного на його ім`я, для підтвердження наміру прийняти спадщину після смерті своєї матері в силу положень статей 1269, 1270 ЦК України, ОСОБА_1 повинен був звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, однак вказаного не зробив.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки необізнаність особи, яка є спадкоємцем за законом першої черги, про існування заповіту, складеного на його ім`я, не може вважатися поважною причиною неподання заяви про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом в передбачений законом строк, оскільки не свідчить про наявність істотних та непереборних перешкод для звернення до нотаріуса з відповідною заявою (постанова Верховного Суду від 31.07.2024 року у справі №695/401/21).
За змістом статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Зважаючи на встановлені обставини справи, а також те, що надання позивачу додаткового строку на прийняття спадщини суперечить закону щодо доведення наявності поважних причин для пропуску відповідного строку, суд першої інстанції обґрунтовано продовжив судовий розгляд та ухвалив рішення у відповідності з нормами матеріального права.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають. 
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 24 липня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 14 жовтня 2024 року.

Судді:                                                                        Р.С. Гринчук 

                                                                               А.М. Костенко

                                                                               Т.В. Спірідонова