Справа № 342/1601/23 
Провадження № 22-ц/4808/982/24 
Головуючий у 1 інстанції Гайдич Р. М. 
Суддя-доповідач Фединяк 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 липня 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого                Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач) 
суддів:                Бойчука І.В., Максюти І.О.                
секретаря                Шемрай Н.Б.
з участю                 представників:  ОСОБА_1 адвоката Зелінського П.Л.;
ТзОВ«Ласощі» адвоката Венгринюка Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Зелінського Павла Любомировича на ухвалу Городенківського районного суду від 27 травня 2024 року, постановлену в складі судді Гайдича Р.М. в м. Городенка у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ласощі» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:
У    грудні 2023 року   ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ласощі» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позовна заява мотивована тим, що він з 20 листопада 2023 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Ласощі» на посаді лікаря. Наказом директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Ласоші» від 20.11.2023 р. No44-К/тр його звільнено з посади лікаря в ТОВ «Ласощі» у зв`язку із прогулом без поважних причин на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Вказує, що він сумлінно виконував свої обов`язки, а акти про нібито вчинені прогули зроблені (сфальсифіковані) задніми числами і не надавалися для ознайомлення. З огляду на те, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку у вигляді прогулу та порушено процедуру застосування дисциплінарного стягнення, тому спірний наказ від 20.11.2023 р. No44-K/тр про звільнення його із займаної посали лікаря за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є незаконним. Просить визнати незаконним та скасувати наказ директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Ласоші» від 20.11.2023 р. No44-К/тр про звільнення його з посади лікаря в ТОВ «Ласощі» та поновити на посаді лікаря в ТОВ «Ласоні» з 20.11.2023 року. Стягтнути з Товариства з обмежною відповідальністю «Ласопі» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.11.2023 року по день поновлення на роботі.
Ухвалою Городенківського районного суду від 27 травня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ласощі»  про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення  середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без розгляду. Роз`яснено позивачу його право після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, звернутися до суду повторно.
Не погоджуючись з  ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Зелінський П. Л. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали з направленням справи на продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм процесуального права. Вказує, що позивач на час проведення засідання перебував закордоном та не був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи. Його представник перебував в судовому засіданні в Івано-Франківському апеляційному суді та не міг приймати участь в даній справі, про що повідомив Городенківський районний суд, направивши відповідне клопотання. 
02 липня 2024 року представник ТОВ «Ласощі» адвокат Венгринюк Ю.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечив Вказує, що позивач ОСОБА_1 не прибув на судові засіданні, хоча належним чином повідомлявся. Адвокатом Зелінським П.Л. систематично направлялися на адресу суду різні клопотання про відкладення розгляду справи без обґрунтування поважності причин таких відкладень розгляду справи. Окрім того, в матеріалах справи не містяться будь-які документи, які б свідчили про поважність неявки в судові засіданні.
У судовому засіданні  представник ОСОБА_1 адвокат Зелінський П. Л. підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити  скаргу.
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Ласощі» у адвокат Венгринюк Ю.В. просить відмовити у задоволенні скарги, вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою.
Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть  участь  у  розгляді  справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Постановляючи ухвалу про залишення без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач   ОСОБА_1   та представник  позивача  повідомлялися про розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.128, 130 ЦПК України, однак  повторно не прибули  в судове засідання, про поважні причини неявки в  судові засідання  суд не повідомляли. А направлення клопотання адвокатом до суду за декілька хвилин до судового засідання не підтверджує поважності причин його не прибуття в судове засідання.
Висновок суду не відповідає вимогам закону і матеріалам справи.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001року).
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та ст.4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
З матеріалів справи убачається, що у грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ласощі» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Ухвалою Городенківського районного суду від 26 грудня 2023 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ласощі» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Ухвалою Городенківського районного суду від 27 травня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ласощі» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без розгляду. Роз`яснено позивачу його право після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, звернутися до суду повторно.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Отже, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.
Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до частини першої, пунктів 1-2 частини другої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
У разі повторної неявки позивача (усіх позивачів) в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частина п`ята статті 223 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, ця справа перебуває в провадженні суду з грудня 2023 року, судові засідання призначалися неодноразово.
Згідно розписки ОСОБА_1 повідомлений про розгляд справи 24 січня 2024 (т.1 а.с.36) та просить відкласти розгляд справи (Т.1 .с.37)
24 січня 2024 року ОСОБА_1 подав заяву про отримання електронних повісток на його номер телефону та зобов`язався повідомити суд у разі зміну номеру (Т. 1 а.с.38) . 24 січня 2024 
Згідно розписки ОСОБА_1 повідомлений про розгляд справи на 21 лютого 2024 року року (т.1 а.с.40)
Згідно довідки про доставку повідомлення у додатку viber ОСОБА_1 повідомлений про розгляд справи на 07 березня 2024 року (а.с.94 т.1) та 07 березня 2024 року подав заяву про відкладення розгляду (а.с.97 т.1) 
Згідно повідомлення про вручення та розписки ОСОБА_1 повідомлений про розгляд справи на 29 березня 2024 року та 15 квітня 2024 року (а.с.109, 117 т.1).
Довідками про доставку  смс – повідомлення щодо документу «Судова повістка про виклик  до суду  в цивільній  справі»   підтверджується про  те, що судові повістки  про виклик до суду  на  01.05.2024 та на 27.05.2024 були доставлені  позивачу ОСОБА_1 на номер телефону зазначений ним в  заявці про отримання судової повістки в електронній  формі  за допомогою смс-повідомлення(а.с.149 Т.1) .
Зі змісту статті 58 ЦПК України слідує, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (само представництво) та (або) через представника.
Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Так, у відповідності до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Установлено, що 27 травня 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Зелінський П.Л. подав до суду першої інстанції клопотання про відкладення розгляду справи посилаючись на те, що він приймає участь у справі, яка переглядається апеляційним судом, тому не взмозі представляти інтереси позивача в суді першої інстанції.
Оскільки право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя, то Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Таким чином, залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ласощі»  про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення  середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції у повній мірі не врахував право позивача на справедливий суд та вимоги, які направлені на захист, на його думку, порушеного право на працю і помилково не врахував поважність причин неявки представника позивача у судове засідання на 27 травня 2024 року. 
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
За змістом п.п.1,3,4 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставнин, оскаржувана ухвала не відповідає вимогам зазначеного закону, тому підлягає скасуванню з направленням справи суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. 374, 379,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зелінського Павла Любомировича задовольнити. Ухвалу Городенківського районного суду від 27 травня 2024 року скасувати, справу направити суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає чинності з моменту її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Повний текст складено 19 липня 2024 року.

Судді:                                                                        В.Д.Фединяк
                                                                               І.В.Бойчук
                                                                               І.О.Максюта