Справа №371/98/24
Апеляційне провадження №22-ц/824/10291/2024

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
27 червня 2024  року                                                                                               місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді               Журби С.О., 
суддів                                    Писаної Т.О., Приходька К.П., 
за участю секретаря             Павлової В.В.,  
 
            розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 11 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У січні 2024 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона із відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Сторони мають спільну малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьком ОСОБА_3 є ОСОБА_1 . Вказаний факт підтверджується інформацією, яку містить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 видане відділом реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції в Київській області 21 лютого 2006 року, актовий запис №23. З відповідачем відносини не склалися та шлюб було розірвано.
21 вересня 2019 року позивачкою ОСОБА_2 укладено шлюб з ОСОБА_4 , після реєстрації шлюбу має прізвище « ОСОБА_2 ». Відповідно до свідоцтва про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_2 , видане Миронівським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 21 вересня 2019 року, актовий запис №76.
Відповідно до рішення Миронівського районного суду Київської області в 2012 році з ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до його повноліття.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 вступив до Національного університету фізичного виховання і спорту на денну форму здобуття освіти, для здобуття ступеня бакалавра, на підтвердження інформації надано Договір №217- БД про надання платної освітньої послуги для здобувань ступеня бакалавра на основі повної загальної середньої освіти. Також вказаний факт підтверджується інформацією, яку містить довідка №233992 від 14.09.2023 року, видана ОСОБА_3 деканом факультету здоров`я фізичного виховання та туризму Національного університету фізичного виховання та туризму.
На підставі викладеного, просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання сина, ОСОБА_3 , разово в сумі 22670,00 грн, що складаєтися з вартості навчання дитини та проживання в гуртожитку.
Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 11 березня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини задоволено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, 03 квітня 2024 року відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
10 травня 2024 року позивач подала на адресу суду відзив на апеляційну скаргу.
20 червня 2024 року від відповідача на адресу суду надійшло клопотання про долучення доказів.
У судове засідання 27.06.2024 року позивач не з`явився, про розгляд справи належним чином повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надав. 
На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
            У ході розгляду даної справи судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батьком ОСОБА_3 є ОСОБА_1 . Вказаний факт підтверджується інформацією, яку містить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції в Київській області 21 лютого 2006 року, актовий запис №23.
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 21 вересня 2019 видане Миронівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 . 
Згідно з довідки № 233992 від 4 вересня 2023 року, виданою Національним університетом фізичного виховання і спорту України, ОСОБА_3 є студентом першого курсу ступеня бакалавр денної форми навчання факультету здоров`я, фізичного виховання та туризму національного університету фізичного виховання і спорту України, термін навчання з 01.09.2023 до 30.06.2027 року.
Відповідно до договору про надання платної освітньої послуги для здобувача ступеня бакалавр на основі повної загальної середньої освіти № 217- БД від 16.08.2023 року сторонами даного договору зазначено Національний університет фізичного виховання і спорту України, замовник освітньої послуги - ОСОБА_2 , загальна вартість платної освітньої послуги за весь період навчання становить 155 600 грн.
Відповідно до договору про навчання у Національному університеті фізичного виховання і спорту України 217- БД від 16.08.2023 року ОСОБА_3 є вступником та зарахований на перший курс, денної форми навчання строком до 01.07.2026 року, вартість платної освітньої послуги за кожний навчальний рік - 38 900, 00 грн.
Згідно з договору найму житлового приміщення гуртожитку студентського містечка НОМЕР_3 від 01 вересня 2023 року ОСОБА_3 проживатиме з 01 вересня 2023 року по 30 червня 2024 в кімнаті № НОМЕР_4 гуртожитку № 5 на платній основі, загальна вартість послуг проживання за Договором визначається у розмірі 18 000, 00 грн із розрахунку 1800, 00 грн за кожен місяць.
Відповідно до наданих фіскальних чеків ОСОБА_2 загальна сума витрат на навчання і гуртожиток на дату звернення до суду ставить 45340, 00 грн.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, зазначив, що до досягнення ОСОБА_3 повноліття із відповідача на користь позивачки стягувались аліменти на сина, а також враховуючи абз. 2 ч. 2 ст. 185 СК України ОСОБА_2 має право на стягнення із відповідача половини вартості суми навчання та плати за проживання в гуртожитку в якості додаткових витрат на дитину. 
Колегія суддів не може погодитися з  такою позицією суду першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду в даній справі було питання щодо стягнення з відповідача  в порядку ст.185 Сімейного кодексу України витрат на навчання дитини у вищому навчальному закладі та проживання в гуртожитку.
Відповідно до вимог ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
            Суд першої інстанції вважав заявлену суму додатковими витратами на дитину.
Як встановлено в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №638/13860/16-ц, навчання дитини у вищому навчальному закладі для здобуття відповідної освіти не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат згідно зі ст.185 СК України. 
Схожа позиція Верховного Суду зазначена і в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19, де Верховний Суд врахував, що позивачка посилалася на те, що у зв`язку з  навчанням дитини за кордоном за напрямом «Інформаційні технології, розробка веб- та мобільних застосунків» нею сплачено кошти за навчання, дорогу до Канади та інформаційні витрати. Проте навчання особи з метою здобуття  професійної освіти не відноситься до  тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже, такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні ст.185 СК України. Верховний Суд звернув увагу на те, що позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини за кордоном при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних  можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Позивачка не надала доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання сина. Навчальний заклад вибрано позивачкою на власний розсуд, без з погодження з відповідачем. 
Зважаючи на це, позиції Верховного Суду чітко і однозначно встановлюють  неможливість  віднесення вартості навчання дитини у ВНЗ до витрат, передбачених ст.185 СК України.
Хоча у постанові КЦС ВС від 08 травня 2023 року у справі №756/9882/19 суд і погодився з можливістю стягнення з одного з батьків частини вартості навчання дитини у приватній школі в якості додаткових витрат на дитину, в той же час основною підставою для цього зазначав той факт, що вибір школи та навчання в ній дитини було погоджене обома батьками.
В даному випадку жодного доказу про погодження вибору вищого навчального закладу відповідачем для свого сина матеріали справи не містять.
За таких умов витрати на навчання та проживання у гуртожитку фактично мають входити до складу аліментних зобов`язань батька. В той же час суд першої інстанції на це не звернув уваги. 
Зважаючи на викладене, позиція позивача не ґрунтується на вимогах закону, відтак рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог не може вважати належним.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнений від сплати судового збору, а суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволені позову, такі судові витрати на користь відповідача необхідно компенсувати за рахунок держави. Тому з держави на користь відповідача підлягає компенсації судовий збір у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять грн) 80 коп.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Миронівського районного суду Київської області від 11 березня 2024 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Компенсувати за рахунок Держави ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять грн) 80 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Головуючий                                                                                             С.О. Журба
 
Судді                                                                                                          Т.О. Писана  
 
                                                                                                                                К.П. Приходько