ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 686/2850/24
Провадження № 22-ц/4820/1192/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), П`єнти І.В., Янчук Т.О.,
       секретар        судового засідання        Чебан О.М.,
       з участю        позивача         ОСОБА_1 ,
               представника відповідача         ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, держави російська федерація в особі посольства держави російська федерація в Німеччині про відшкодування шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 квітня 2024 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, держави російська федерація в особі посольства держави російська федерація в Німеччині про відшкодування шкоди.
ОСОБА_1 зазначив, що з 2014 року російська федерація здійснює військову агресію проти України, а 24 лютого 2022 року – здійснила відкритий напад на Україну. В результаті військової агресії російська федерація привласнила значну кількість родовищ корисних копалин, власником яких є український народ, на загальну суму 12,4 трильйони доларів США, тобто на кожного громадянина припадає 672421,18 доларів США. У зв`язку з втратою природних ресурсів держави позивачу завдано майнової шкоди, розмір якої з розрахунку на кожного громадянина України становить 24 583 718 грн 34 коп. Крім того, позивач як громадянин України зазнав душевних страждань, а розмір завданої йому моральної шкоди склав 1 259 300 грн.
За таких обставин ОСОБА_1 просив суд:
- стягнути з держави російська федерація на свою користь 24 583 718 грн 34 коп. майнової шкоди та 1 259 300 грн моральної шкоди, а всього – 25 843 018 грн 34 коп.;
- стягнути з держави Україна на свою користь 1 грн моральної шкоди, завданої порушенням його прав на мир та правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність органів державної влади України в частині добросовісності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 квітня 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто з держави російська федерація на користь ОСОБА_1 50 000 грн моральної шкоди, завданої збройною агресією проти України.
В решті позову відмовлено.
Суд керувався тим, що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України ОСОБА_1 зазнав душевних страждань та приниження, переніс стрес та побоювання за свою безпеку, були порушені його нормальні життєві зв`язки, погіршилися відносини з оточуючими людьми, він вживав додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушеного права. Розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з держави російська федерація на користь позивача, слід визначити в сумі 50 000 грн. Водночас ОСОБА_1 не довів заподіяння державою російська федерація майнової шкоди та заподіяння державою Україна моральної шкоди.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягнені з держави російська федерація 1 209 300 грн моральної шкоди та 24 583 718 грн майнової шкоди, з держави Україна 1 грн моральної шкоди та ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог у повному обсязі посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що внаслідок збройної агресії держави російської федерації та відсутності добросовісної, кваліфікованої, правомірної діяльності органів державної влади України позивачу завдано майнової та моральної шкоди. Суд першої інстанції зробив неправильні висновки з установлених обставин, не застосував норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про часткову обґрунтованість позову. Визначений судом розмір присудженої з держави російська федерація моральної шкоди не відповідає характеру правопорушення, глибині душевних страждань позивача, вимогам розумності та справедливості, судовій практиці судів інших держав і Європейського суду з прав людини.
ОСОБА_1 фактично не оскаржує рішення суду про стягнення з держави російська федерація на його користь 50 000 грн моральної шкоди.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У своєму відзиві на апеляційну скаргу держава Україна в особі Кабінету Міністрів України просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині вимог до держави Україна залишити без змін, вказавши на його законність та обґрунтованість.
Держава російська федерація не висловила своєї позиції щодо апеляційної скарги.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною першою статті 375 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ОСОБА_1 є громадянином України.
З 2014 року Російська Федерація здійснює збройну агресію проти України, тобто вчиняє дії, визначені статтею 3 Резолюції 3314 (ХХІХ) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 14 грудня 1974 року, як акт збройної агресії.
Згідно заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», текст якої схвалено постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року №337-VІІІ, збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року з тимчасової окупації Кримського півострову, зокрема, Автономної Республіки Крим і міста Севастополя (перша фаза збройної агресії).
Друга фаза збройної агресії Російської Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (7 квітня 2014 року) та «Луганської народної республіки» (27 квітня 2014 року).
Третя фаза збройної агресії Російської Федерації розпочалася 27 серпня 2014 року масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил Російської Федерації.
24 лютого 2022 року розпочалася та триває ще одна фаза збройної агресії Російської Федерації проти України – повномасштабне вторгнення Збройних Сил Російської Федерації на суверенну територію України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

а) щодо відшкодування майнової шкоди

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
За змістом статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Як передбачено частиною другою статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
В силу статті 5 Закону України від 15 квітня 2014 року №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» Російська Федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення. Відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації держави Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на РФ як на державу, що здійснює окупацію (частини п`ята та дев`ята).
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, зокрема внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки.
В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього.
При цьому на потерпілого покладається обов`язок доведення факту неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.
Шкода потерпілому відшкодовується у розмірі реальної вартості втраченого майна на час розгляду справи.
За загальним правилом шкода, завдана фізичним та юридичним особам внаслідок військової агресії російської федерації та тимчасової окупації суверенної території України відшкодовується російською федерацією (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі 635/6172/17).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів про те, що внаслідок військової агресії російської федерації та тимчасової окупації суверенної території України ОСОБА_1 завдано майнової шкоди. Крім того, ОСОБА_1 не довів розмір цієї шкоди.
За таких обставин суд першої інстанції правильно керувався тим, що позов ОСОБА_1 в цій частині вимог є необґрунтованим і не підлягає задоволенню.
Посилання ОСОБА_1 на доведеність своїх вимог і неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи.
Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги про те, що суд не дотримався норм матеріального права, є помилковими.

б) щодо відшкодування моральної шкоди

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
За змістом частин третьої та п`ятої статті 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
В силу частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Як передбачено частиною першою статті 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що право на відшкодування моральної шкоди виникає у особи, у тому числі внаслідок неправомірних дій щодо неї або членів її сім`ї, якщо це призвело до фізичних і душевних страждань потерпілого.
Як і у випадку відшкодування майнової шкоди підставою відповідальності за завдану моральну шкоду є склад цивільного правопорушення.
При цьому, якщо шкоди громадянинові завдано внаслідок незаконних рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, то шкода відшкодовується у повному обсязі державою незалежно від вини цих органів та осіб.
У разі вирішення спору судом розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються моральні втрати особи, що призвели до порушення її нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Також враховуються обставини, що призвели до погіршення або позбавлення можливості реалізації особою своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Моральна шкода відшкодовується потерпілому (позивачеві) одноразовим платежем, а також іншим майном або в інший спосіб.
Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів про те, що ОСОБА_1 завдано моральної шкоди внаслідок незаконних (неправомірних) дій держави Україна в особі Кабінету Міністрів України.
За таких обставин суд першої інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_1 не довів заподіяння державою Україна моральної шкоди, а його позов у цій частині є необґрунтованим.
Водночас суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що внаслідок збройної агресії російської федерації проти України ОСОБА_1 завдано моральної шкоди.
Місцевий суд правомірно керувався тим, що військова агресія та окупація російською федерацією території України є не тільки порушенням суверенітету й територіальної цілісності України, але й порушенням основоположних принципів і норм міжнародного права (статті 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй). Більше того, така військова агресія супроводжується злочинами геноциду проти народу України, а також іншими військовими злочинами збройних сил та вищого керівництва російської федерації.
Оскільки внаслідок здійснення збройної агресії проти України російська федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, вчинила акт неповаги до суверенітету та територіальної цілісності іншої держави, то вона не має підстав посилатися на імунітет для уникнення відповідальності за заподіяні збитки позивачу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі №635/6172/17).
Визначаючи розмір моральної шкоди, судом враховано, що за наслідками неправомірних дій держави російська федерація  ОСОБА_1 зазнав душевних страждань і приниження, переніс стрес і побоювання за свою безпеку, були порушені його нормальні життєві зв`язки та погіршилися відносини з оточуючими людьми, він вживав додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушеного права.
ОСОБА_1 не спростував належними та допустимими доказами висновок суду про визначення розміру моральної шкоди.
Отже висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для присудження з держави російська федерація на користь ОСОБА_1 1 209 300 грн моральної шкоди є правомірним.
Посилання ОСОБА_1 на неправильність визначеного судом розміру відшкодування моральної шкоди не відповідає фактичним обставинам справи та чинним нормам закону.
Висновки суду першої інстанції не суперечать наведеним в апеляційній скарзі правовим позиціям Верховного Суду щодо правових підстав відшкодування шкоди.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 серпня 2024 року.

Судді:        О.І. Ярмолюк

       І.В. П`єнта

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Колієв С.А.        
Доповідач – Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 30