ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

14 серпня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 335/2699/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Головко О.В., Білак С.В.,     
  
          розглянувши в порядку письмового провадження   в місті Дніпрі  апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції          
на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя   від 26.04.2024, (суддя суду першої інстанції Алєксєєнко А.Б.), прийняте у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі,  в адміністративній справі №335/2699/24  за позовом ОСОБА_1  до  Управління патрульної поліції в Запорізькій області, капрала поліції 1 взводу 1 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області Біньковської Олени Сергіївни про скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,  
УСТАНОВИВ:
          11.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії ЕАН №1583282 від 04.03.2024 на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. - скасувати та справу закрити.
          Адміністративний позов обґрунтований тим, що у відповідності до ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію» прилад «TruCAM» при проведенні фіксації правопорушення не може триматися в руці співробітника поліції, а повинен бути стаціонарно вмонтований. При цьому, інформація про змонтовані / розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути стаціонарно розміщена на видному місці. Оскільки, відповідачем не було дотримано відповідних вимог Закону при фіксуванні правопорушення, постанова підлягає скасуванню.
          Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя рішенням від 26.04.2024 задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 . Скасував постанову серії ЕНА №1583282 від 04.03.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрито.
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову про відмову в задоволенні позовних вимог.
          Апеляційна скарга обґрунтована тим, що контроль швидкості транспортного засобу позивача здійснювався працівником поліції в межах дії дорожнього знаку 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень ПДР» що підтверджується наданими до апеляційної скарги фотоматеріалами. При цьому, на думку відповідача, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку, що фотофіксація перевищення швидкості в населеному пункті може відбуватися лише в зоні дії знаку 5.76.
          Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає  задоволенню з наступних підстав.
          Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 04.03.2024 співробітником Управлінням патрульної поліції у Запорізькій області прийнято постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1583282, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. за ч.1 ст. 122 КУпАП за порушення  вимог п. 12.4 ПДР України.
          Відповідно до оскаржуваної постанови ОСОБА_1 04.03.2024 о 13:47під час керування автомобілем перевищив швидкість руху  в населеному пункті, де встановлено обмеження швидкості 50км/год, оскільки їхав зі швидкістю 84 км/годину. Вимірювання здійснювалось за допомогою приладу «TruCAM».
          Не погодившись з постановою позивач звернувся до суду з адміністративним позовом в цій справі.
          Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що фіксація правопорушення відбувалась не в зоні дії попереджувального знаку 5.76, відтак відповідач не мав підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
          Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
          Відповідно до частини 1  статті 122 КУпАП  Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до  п.12.4 Правил дорожнього руху, затверджених  постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Відповідно до  ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За загальними правилами  ст.33 КУпАП  стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Відповідно до  ст.280 КУпАП  орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з п.1  ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у  статті 251 КУпАП.
А саме: доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до  ст. 252 КУпАП  орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
          Як вбачається з оскаржуваної постанови, вона  містить посилання на покази вимірювання швидкості за допомогою приладу TruCAM 20/20 ТС008387.
На підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КпАП України, відповідачем надано фото, здійснене за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCAM, на яких зафіксовано, що автомобіль, яким керував позивач, рухався в населеному пункті зі швидкістю 84 км/год. Тобто, перевищення швидкості руху становить 34 км/год. 
Відповідно до  статті 251 КУпАП  доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію»  визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання  правил дорожнього руху.
Тобто, положення  Закону №580-VIII  надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
Посилання представника позивача на  ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», яка на його думку, забороняє використовувати технічні прилади у ручному режимі, суд вважає необгрунтованими, оскільки дана стаття стосується техніки, яка працює в автоматичному режимі, а прилад TruCam II LTI 20/20 за своїми технічними характеристиками може працювати також і в ручному режимі.
          Крім того, колегія суддів зазначає, що оскільки прилад TruCam II LTI 20/20 не є автоматичним приладом вимірювання, посилання позивача на те, що використання приладу можливе лише в зоні дії знаку 5.76 є необґрунтованими. 
          При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем до матеріалів апеляційної скарги надано докази того, що порушення позивачем вимог ПДР зафіксоване в зоні дії знаку 5.76. 
          З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
          Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 325 КАС України,
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - задовольнити.
          Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.04.2024 в адміністративній справі № 335/2699/24 - скасувати та прийняти нову постанову.
          Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
                    Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак