ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 643/9061/23
Номер провадження 22-ц/818/1265/24

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2024 року   м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді - Мальованого Ю.М.,
суддів - Пилипчук Н.П., Яцини В.Б., 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2023 року в складі судді Харченко А.М. у справі № 643/9061/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що 24 вересня 2012 року відповідачка звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою укладення договору про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк». Шляхом підписання вказаної анкети-заяви відповідачка погодилася з «Умовами та правилами банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua та які разом складають Договір про надання банківських послуг та відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України, є договором приєднання. Відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 4600 грн. Для користування кредитним рахунком відповідачка отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту зменшився до 29971,83 грн, при цьому щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою банку. Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. В зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань станом на 17 липня 2023 року заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 32683,28 грн, яка складається з: 27656,37 грн - заборгованості за тілом кредиту; 5026,91 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в указаному розмірі, а також 2684 грн судового збору.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2023 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором б/н від 24 вересня 2012 року в розмірі 27656,37 грн та 2271,17 грн судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в розмірі 27656,37 грн підлягають поверненню банку. Що стосується заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 5026,91 грн, то підстав для її стягнення не вбачається, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо погодження між сторонами розміру відсотків за користування кредитними коштами. Крім того, суд першої інстанції послався на правову позицію, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, відповідно до якої Тарифи банку, Умови та правила надання банківських послуг, які не підписувались при заповненні заяви-анкети позичальником, не можуть вважатись складовою частиною кредитного договору, а встановлені цими документами відсоткова ставка, пеня та штрафи не можуть бути застосовані при визначенні кредитної заборгованості. 
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволені позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, вважає що рішення в цій частині прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено про помилковість висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками, оскільки між сторонами були узгоджено, зокрема і розмір відсотків за користування кредитом, що підтверджується підписом відповідачки в заяві про приєднання до умов та правил надання послуг від 24 листопада 2020 року, в якій були викладені істотні умови кредитного договору, а саме: тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія, сума/ліміт кредиту - 50000 грн для карт «Універсальна», 75000 грн для карт «Універсальна GOLD»; строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією; мета отримання кредиту - споживчі цілі; спосіб та строк надання кредиту - безготівковим шляхом; можливі види (форми) забезпечення кредиту - без забезпечення; процента ставка - 42,0% для карт «Універсальна» та 40,8 для карт «Універсальна GOLD» (п.1.3 Заяви); тип процентної ставки - фіксована; загальні витрати за кредитом та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом тощо. Таким чином, підписавши вказану заяву, відповідачка була ознайомлена з умовами кредитування, в т.ч. і розміром відсоткової ставки за користування кредитними коштами. Тому вважає, що відсотки нараховані після 24 листопада 2020 року були погоджені сторонами у заяві від 24 листопада 2020 року, яка була підписана відповідачкою. Більш того, із виписки по рахунку вбачається, що станом на 24 листопада 2020 року відповідачка не мала заборгованості по кредиту, а починаючи з 24 листопада 2020 року відповідачка почала користуватися кредитним коштами, тобто після погодження відсоткової ставки. 
ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2023 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що стягненню підлягає лише заборгованість за тілом кредиту в розмірі 27656,37 грн. Що стосується заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 5026,91 грн, то підстав для її стягнення не вбачається, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо погодження між сторонами розміру відсотків за користування кредитними коштами.
Проте, погодитися з рішенням суду в цій частині колегія суддів не може, виходячи з наступного.
Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 24 вересня 2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, шляхом підписання анкети-заяви клієнта-фізичної особи про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.29). В цій же заяві визначено тип кредитної картки - «Універсальна», бажаний кредитний ліміт 5000 грн. (а.с.29 зворот). Однак вказана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не містить відсоткової ставки. 
У заяві зазначено, що відповідачка погоджується з тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами банку», які були надані йому для ознайомлення в письмову вигляді. Пам`ятку клієнта, яка містить, в тому числі, Тарифи і основні умови обслуговування і кредитування отримала і ознайомилася з її змістом під підпис (а.с.29 зворот).
Відповідно до довідки банку, 24 вересня 2012 року відповідачці було надано кредитну картку № НОМЕР_1 , термін дії до 06/16, тип картки «Універсальна», яка в подальшому перевипускалась (а.с.20).
Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , кредитний ліміт, встановлений 24 вересня 2012 року в розмірі 4600 грн., який в подальшому змінювався (а.с.19).
14 червня 2018 року відбулася державна реєстрації та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (скорочена назва ПАТ КБ «ПриватБанк») на Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (скорочена назва - АТ КБ «ПриватБанк»).
Матеріали справи містять дані про те, що крім анкети заяви від 24 вересня 2012 року, яка не містить умов щодо нарахування та сплати відсотків, відповідачка 24 листопада 2020 року підписала заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, на підставі якої їй була видана банківська картка «Універсальна GOLD» (а.с.21-28).
У анкеті-заяві клієнта - фізичної особи про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 24 листопада 2020 року зазначено, що відповідачка, яка діє на підставі власного волевиявлення, згідно зі статтею 634 Цивільного кодексу України, шляхом підписанням цієї заяви приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою.» Умов та Правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі- Умови та Правила), що розміщені в мережі Інтернет за адресою http://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять Договір банківського рахунка (далі - Договір), приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому Договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати (а.с.21). 
Так відповідно до інформації про типи кредитного продукту вбачається, що реальна річна процентна ставка (при користуванні лімітом за межами пільгового періоду та при погашенні мінімальними щомісячними платежами) відсотків річних за карткою Універсальна Gold становить 51, 76 %. Тип процентної ставки фіксований. Процентна ставка у пільговий період, відсотків річних 0,00001 %, процентна ставка поза межами пільгового періоду, відсотків річних 40,8%. 
Як вбачається зі змісту заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 24 листопада 2020 року (а.с.18 зворот) Угода про використання простого електронного підпису: «Банк та Клієнт» (далі разом іменовані «Сторони») узгодили при наданні Банком будь-яких послуг Клієнту, в т.ч., але не виключно, послуг з переказу коштів, укладення між Сторонами кредитних договорів та будь-яких інших правочинів використання простого електронного підпису. Сторони визнають простим електронним підписом такі способи підпису Клієнта: ОТР-пароль, QR-код, підпис стилусом на планшеті у відділені Банку, кнопки «Підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився» тощо у програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах Банку в мережі Інтернет, де Клієнту надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідних послуг та підписати відповідний договір, дати доручення Банку на здійснення операції по переводу коштів тощо, або якщо інтерфейс відповідного ПК Банку дає можливість клієнту зробити однозначний висновок про зміст операції, довіреність на здійснення якої клієнт надає Банку шляхом підписання способами, узгодженими сторонами вище. Сторони визнають правочини у вигляді електронних документів із використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для Сторін та такими, які не потребують додаткового підтвердження. 
Із заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка додана позивачем до позовної заяви, вбачається, що в розділі «підпис клієнта» міститься електронно цифровий підпис відповідачки та зазначено: ПІБ: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_1 ; підпис клієнта «24.11.2020 13:37», дата «24/11/2020», що є належним підтвердженням підпису згідно із вимогами Закону України «Про електронний цифровий підпис».
Відповідно до довідки банку, 24 листопада 2020 року відповідачці було надано кредитну картку № НОМЕР_3 , термін дії до 07/24, тип картки «Універсальна GOLD» (а.с.20).
З виписки за договором № б/н за період 24 вересня 2012 року - 20 липня 2023 року вбачається, що відповідачка користувалася кредитним коштами як кредитною карткою «Універсальна» так і кредитною картою «Універсальна GOLD» шляхом зняття готівки у банкоматах, а також здійснювала розрахунки за покупки у магазинах, перераховувала кошти на інші карткові рахунки, а також здійснювала поповнення кредитної картки (а.с.67-75).
Отже, після 24 листопада 2020 року між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору.
Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. 
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого банком, станом на 17 липня 2023 року ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 32683,28 грн, яка складається з: 27656,37 грн - заборгованість за тілом кредиту; 5026,91 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн заборгованість за комісією; 0,00 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а.с.9-18).
Так, звертаючись до суду з цим позовом банк подав до суду заяви відповідачки про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, витяг з умов та правил надання банківських послуг, розрахунки заборгованості, виписку з рахунку, довідку щодо встановлення кредитного ліміту та строку дії карток.
Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині позовних вимог в задоволенні яких відмовлено, а саме, щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками, тому в іншій частині рішення суду не переглядається.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, в зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 5026,91 грн, адже позивачем до суду було надано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 24 листопада 2020 року, яка підписана відповідачкою особисто та яка підтверджує, що сторони погодили оплату процентів за користування кредитними коштами, і підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, виходячи із обраних ним умов кредитування, є обґрунтованим. 
Що стосується Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.31) на який посилається позивач, то матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Тарифів розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ним, підписуючи заяви-анкети про приєднання до умов та Правил надання послуг від 24 вересня 2012 року та 24 листопада 2020 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який міститься в матеріалах даної справи не містить підпису відповідачки, тому його не можна розцінювати як частину кредитних договорів, укладених між сторонами 24 вересня 2012 року та 24 листопада 2020 року шляхом підписання заяв-анкет.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, також посилався на заяву про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг від 24 листопада 2020 року, яка підписана в електронному вигляді (а.с.21-28).
Правові відносини в сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів регулюються Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Згідно положень ч.ч.3, 4, 6, 7 ст.11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Стаття 12 Закону «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За змістом норм ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Як вбачається зі змісту заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 24 листопада 2020 року (а.с.18 зворот) Угода про використання простого електронного підпису: «Банк та Клієнт» (далі разом іменовані «Сторони») узгодили при наданні Банком будь-яких послуг Клієнту, в т.ч., але не виключно, послуг з переказу коштів, укладення між Сторонами кредитних договорів та будь-яких інших правочинів використання простого електронного підпису. Сторони визнають простим електронним підписом такі способи підпису Клієнта: ОТР-пароль, QR-код, підпис стилусом на планшеті у відділені Банку, кнопки «Підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився» тощо у програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах Банку в мережі Інтернет, де Клієнту надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідних послуг та підписати відповідний договір, дати доручення Банку на здійснення операції по переводу коштів тощо, або якщо інтерфейс відповідного ПК Банку дає можливість клієнту зробити однозначний висновок про зміст операції, довіреність на здійснення якої клієнт надає Банку шляхом підписання способами, узгодженими сторонами вище. Сторони визнають правочини у вигляді електронних документів із використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для Сторін та такими, які не потребують додаткового підтвердження (а.с.24). 
Таким чином, колегія суддів вважає, що наданими позивачем доказами підтверджено підписання  ОСОБА_1  заяви про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг від 24 листопада 2020 року, яка підписана нею стилусом на планшеті у відділенні банку, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13 грудня 2019 року № 151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України» (а.с.28).
В підписаній відповідачкою  ОСОБА_1  24 листопада 2020 року заяві про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг, яка підписана в електронному вигляді, зазначено, що  ОСОБА_1  (а.с.21), яка діє на підставі власного волевиявлення, згідно зі статтею 634 ЦК України, приєднується до розділів «Загальні положення», підрозділів «Кредитні карти», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою.» Умов та правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - Умови та Правила), що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять Договір банківського рахунка (далі - Договір), приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому Договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати.
Відповідачка з викладеними в заяві умовами погодилася без будь-яких зауважень або застережень, на підтвердження чого на примірнику заяви нею проставлено свій підпис стилусом на планшеті у відділенні банку (а.с.28). 
Із змісту цієї заяви від 24 листопада 2020 року вбачається, що сторонами погоджена базова процентна ставка 42,0 % - для карт Універсальна та 40,8 % - для карт Універсальна Gold (а.с.21 зворот), а у випадку невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту застосовується процентна ставка 84,0 % - для карт Універсальна та 81,6 % - для карт Універсальна Gold (а.с.22 зворот). 
Відповідно до довідки (а.с.20) відповідачці було надано п`ять кредитних карток, остання із яких НОМЕР_3, термін дії до 07/24, тип картки «Універсальна GOLD».
Проте, поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що 24 листопада 2020 року ОСОБА_1 підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, в якій сторонами погоджено істотні умови кредитного договору, а саме розмір процентної ставки: 42% для карт «Універсальна», 84,0 % - підвищена ставка, яка застосовується у випадку невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та 40,8% для карт «Універсальна Голд»  та 81,6 % - підвищена ставка, яка застосовується у випадку невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту. 
Таким чином, підписуючи в електронному вигляді заяву від 24 листопада 2020 року, відповідачка погодилась зі всіма умовами та правилами кредитного договору, в даній заяві сторонами погоджено умови кредитування, зокрема, процентна ставка у розмірі 42% річних, зважаючи на те, що відповідачка отримала 24 вересня 2012 року картку «Універсальна», 40,8% річних, зважаючи на те, що відповідач отримала 24 листопада 2020 року картку «Універсальна Gold».
Отже, фактичні обставини справи спростовують висновок суду першої інстанції щодо відсутності умов договору щодо процентної ставки.
Встановивши, що Банк надав відповідачці кредит, а відповідачка його не повернула, суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні заборгованості за простроченими відсотками.
Згідно з частиною 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.
Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Отже, матеріалами справи підтверджено, що сторони погодили сплату процентів за користування кредитними коштами, а тому доводи апеляційної скарги про погодження відсоткової ставки підтверджуються матеріалами справи, а саме: заявою від 24 листопада 2020 року.
Відповідно до долучених банком до позовної заяви розрахунків заборгованості за кредитним договором № б/н від 24 вересня 2012 року, вбачається, що станом на 22 листопада 2020 року заборгованість за відсотками за користування кредитом відсутня, та лише 24 листопада 2020 року ОСОБА_1 почали нараховуватися відсотки за користування кредитними коштами, тобто з часу допущення прострочення платежу і в розмірі 40,80%, визначеному у Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 24 листопада 2020 (а.с.16 зворот - 18).
ОСОБА_1 у період з 01 жовтня 2012 року до 01 березня 2023 року користувалася кредитним коштами, використовуючи усі вищезазначені видані їй кредитні картки, що підтверджується випискою за договором № б/н за період 24 вересня 2012 року - 20 липня 2023 року (а.с.67-75).
Також даною Випискою за договором б/н за період 24 вересня 2012 року - 20 липня 2023 року підтверджується, що вказана заборгованість за відсотками, виникла в результаті використання ОСОБА_1 коштів на кредитній карті номер НОМЕР_3 , яку вона отримала 24 листопада 2020 року, тобто після підписання заяви від 24 листопада 2020 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.
З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 24 вересня 2020 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та клієнтом ОСОБА_1 , вбачається, що станом на 17 липня 2023 року сума відсотків у розмірі 5026,91 грн, яку просив стягнути позивач, нарахована за період з 24 листопада 2020 року по 17 липня 2023 року за узгодженою відсотковою ставкою 40,8% (а.с.16 зворот - 18).
Таким чином відповідачка була ознайомлена із розміром процентної ставки та погодилася із нею, а отже сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитом, який повинен застосовуватися при розрахунку заборгованості за кредитним договором.
На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що вимога позивача про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 5026,91 грн є доведеною та підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог щодо стягнення заборгованість за простроченими відсотками за кредитним договором б/н від 24 вересня 2012 року.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Таким чином, зважаючи на те, що суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність Банком факту користування позичальником кредитними коштами та наявності заборгованості за тілом кредиту останньої в розмірі 27656,37 грн, зважаючи на те, що правильність розрахунку судом першої інстанції розміру заборгованості за тілом кредиту судом апеляційної інстанції не перевіряється, як таке, що не оскаржується, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення на користь банку заборгованості за відсотками за кредитним договором б/н від 24 вересня 2012 року в розмірі 5026,91 грн.
Оскільки в указаних вище документах, підписаних відповідачкою, визначений розмір процентної ставки за користування кредитом, судова колегія вважає, що сторони погодили умови договору кредиту в частині розміру процентів за користування кредитом. Тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.
Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи; з порушенням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги частково спростовують висновки суду, тому відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції задовольняє апеляційну скаргу та скасовує рішення районного суду в частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитними коштами, та ухвалює нове судове рішення про задоволення позову банку в цій частині.
Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.
Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду першої інстанції з позовом АТ КБ «ПриватБанк» було сплачено судовий збір в розмірі 2684 грн, та при зверненні з апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» було сплачено 4026 грн., а всього 6710 грн.
Зважаючи, що позивач оскаржує рішення суду в частині залишення без задоволення позовних вимог про стягнення нарахованих відсотків у розмірі 5026,91 грн, судовий збір, що підлягав сплаті при поданні апеляційної скарги становить 619,23 грн (5026,91/32683,28) х 2684 х150%)
Оскільки позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню у повному обсязі, тому розмір сплаченого ними судового збору при зверненні до суду з цим позовом та при поданні апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідача на користь банку у розмірі 3303,23 грн (2684 грн. + 619,23 грн.). Відповідно рішення суду першої інстанції в частині стягнутої суми судового збору слід змінити з 2271,17 грн на 3303,23 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2023 року скасувати в частині відмови в стягненні відсотків за користування кредитними коштами та ухвалити в цій частині нове рішення.
 Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами за кредитним договором № б/н від 24 вересня 2012 року станом на 17 липня 2023 року у розмірі 5026 (п`ять тисяч двадцять шість) грн 91 коп.
Змінити розмір судового збору, стягнутого із ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570) з 2271 грн 17 коп. на 3303 (три тисячі триста три) грн 23 коп.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 01 липня 2024 року.

Головуючий                                                        Ю.М. Мальований

Судді                                                                Н.П. Пилипчук

       В.Б. Яцина