ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

16 серпня 2024 року	  м. Одеса	Справа № 916/672/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:   Богатиря К.В.
суддів:   Поліщук Л.В., Таран С.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області 
на рішення Господарського суду Одеської області від 26.04.2024
по справі № 916/672/24
за позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" до відповідача: Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області 
про стягнення 4 245,11 грн,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина.
Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про стягнення з останнього 4 245,11 грн, з яких заборгованість у сумі 4   165,66 грн, 3% річних у сумі 33,51 грн та інфляційне збільшення суми боргу у сумі 45,94 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що відповідач не відшкодував витрати позивача, як балансоутримувача, за комунальні послуги у грудні 2022, чим порушив права та охоронювані законом інтереси останнього, у зв`язку у чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 4   165,66 грн, на яку позивачем нараховані  3% річних у сумі 33,51 грн  та  45,94 грн інфляційних втрат.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду від 26.04.2024 позовні вимоги Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" задоволено повністю; стягнуто відповідача на користь позивача основний борг в сумі 4 165,66 грн, інфляційні витрати в сумі 45,94 грн, 3% річних в розмірі 33,51 грн та судових збір в сумі 3 028,00 грн.
Суд першої інстанції, встановивши факт фактичного користування відповідачем орендованими нежитловими приміщеннями у грудні 2022, дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування витрат позивача, як балансоутримувача, за комунальні послуги у грудні 2022, а також 3% річних та інфляційних у заявленому позивачем розмірі. При цьому судом першої інстанції зазначено, що відсутність укладеного між сторонами договору про відшкодування витрат за грудень 2022 року жодним чином не звільняє відповідача від обов`язку відносно здійснення відшкодування витрат позивачу, які понесені останнім у зв`язку із забезпеченням орендованих приміщень комунальними послугами.
Аргументи учасників справи.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на рішення Господарського суду Одеської області від 26.04.2024 по справі № 916/672/24.
Апелянт зазначає, що позивачем не були надані докази на підтвердження факту направлення орендарю проектів договору про відшкодування витрат балансоутримувача за надання комунальних послуг у відповідності до вимог п. 6.5 укладеного між сторонами договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 209840912199 від 01.12.2022. Позивач наголошує на тому, що між сторонами у грудні 2022 не було укладено договір про відшкодування комунальних послуг, при цьому договір про відшкодування витрат за надані комунальні послуги, що був укладений між сторонами 06.11.2023, не охоплює грудень 2022. Таким чином відсутність укладеного між сторонами договору про відшкодування витрат за надані комунальні послуги, на переконання відповідача, унеможливлює встановлення обставин, на підставі яких позивачем сформовані та виставлені відповідачу рахунки за грудень 2022. Крім того, апелянт зазначає про відсутність в матеріалах справи актів приймання – передачі наданих послуг за грудень 2022.
Також, скаржник наголошує на тому, що договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна №23-ПВФ-22 від 22.12.2022 за своєю природою є відмінним від договору про відшкодування втрат за надані комунальні послуги, а відтак на його підставі у відповідача не виникає жодних зобов`язань по сплаті вартості комунальних послуг.
Керуючись викладеним вище, апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 26.04.2024 по справі № 916/672/24 повністю, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.
До Південно-західного апеляційного господарського суду від Державного підприємства     "Адміністрація морських портів України"    в особі Південної філії Державного підприємства     "Адміністрація морських портів України" надійшов відзив на апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на рішення Господарського суду Одеської області від 26.04.2024 по справі № 916/672/24.
Позивач вказує, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що факт користування відповідачем орендованими приміщеннями у грудні 2022 підтверджується  документами та діями відповідача зі сплати виставлених позивачем рахунків з утримання орендованих приміщень, при цьому відсутність укладеного між сторонами договору про відшкодування витрат за надані комунальні послуги у грудні 2022 жодним чином не звільняє відповідача від обов`язку відносно здійснення відшкодування таких витрат позивачу. Додатково позивач стверджує, що заперечень стосовно розміру виставлених рахунків та тарифів до звернення позивачем до суду із відповідним позовом та під час розгляду справи в суді першої інстанції від відповідача не надходило, що свідчить про обізнаність відповідача щодо заявлених рахунків та тарифів, та згоду з їх розміром.
Керуючись викладеним вище, позивач просить апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на рішення Господарського суду Одеської області від 26.04.2024 по справі № 916/672/24 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 26.04.2024 по справі № 916/672/24 без змін.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №916/672/24 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Богатир К.В., судді Поліщук Л.В., Таран С.В., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.05.2024.
На момент надходження апеляційної скарги, матеріали справи №916/672/24 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.05.2024 відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на рішення Господарського суду Одеської області від 26.04.2024 по справі № 916/672/24 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/672/24 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/672/24.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.05.2024 апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на рішення Господарського суду Одеської області від 26.04.2024 по справі № 916/672/24 залишено без руху; встановлено Головному управлінню Держпродспоживслужби в Одеській області строк для усунення недоліків при поданні апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів сплати судового збору у сумі 3 633,60 грн – протягом 10 днів з дня вручення цієї ухвали.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.06.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на рішення Господарського суду Одеської області від 26.04.2024 по справі № 916/672/24. Розгляд апеляційної скарги Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на рішення Господарського суду Одеської області від 26.04.2024 по справі № 916/672/24 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 16.07.2024. 
Згідно з ч. 13   ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 270 ГПК України   визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього   Кодексу.
Приписами частини 10   статті 270 ГПК України   визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 2, 3   ст. 120 ГПК України   суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Відповідно до п. 2 ч. 6   ст. 242 ГПК України   днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали апеляційного господарського суду від 18.06.2024, якою відкрито апеляційне провадження у справі №916/672/24, була отримана в електронному кабінеті позивачем   18.06.2024, відповідачем   18.06.2024.
Тобто учасники справи були повідомлені належним чином про розгляд апеляційним господарським судом апеляційної скарги в письмовому провадженні без виклику сторін.

Фактичні обставини, встановлені судом.
01 грудня 2022 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (Орендодавець), Головним управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області (Орендар, Користувач) та Державним підприємством “Адміністрація морських портів України”, в особі Південної філії державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (адміністрації морського порту Південний) (Балансоутримувач, Адміністрація) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, № 209840912199. 
Відповідно до п. 4.1. Розділу І “Змінювані умови договору” (Умови) договору оренди об`єктом оренди є нежитлові приміщення, загальною площею 17,4 кв.м, розташовані за адресою: Одеська обл., м. Южне, вул. Берегова, 11, що обліковується на балансі Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (Південної філії ДП “АМПУ”) (Майно). 
Згідно з п. 1.1. Розділу ІІ Договору оренди Орендодавець і Балансоутримувач передають, а Орендар приймає у строкове платне користування майно, зазначене у пункт 4 Умов, вартість якого становить суму, визначену у пункті 6 Умов. 
Пунктом 2.1. Розділу ІІ Договору оренди визначено, що Орендар вступає в строкове платне користування Майном у день підписання акта приймання-передачі Майна. 
Відповідно до п. 3.1. Розділу ІІ Договору оренди Орендна плата становить суму, визначену у пункті 9 Умов. Нарахування податку на додану вартість на суму орендної плати здійснюється у порядку визначеному законодавством. До складу орендної плати не входять витрати на утримання орендованого майна (комунальних послуг, послуг з управління об`єктом нерухомості, витрат на утримання прибудинкової території та місць загального користування, вартість послуг з ремонту і технічного обслуговування інженерного обладнання та внутрішньобудинкових мереж, ремонту будівлі, у тому числі: покрівлі, фасаду, вивіз сміття тощо), а також компенсація витрат Балансоутримувача за користування земельною ділянкою. Орендар несе ці витрати на основі окремих договорів, укладених із Балансоутримувачем та/ або безпосередньо з постачальниками комунальних послуг в порядку, визначеному пунктом 6.5. цього договору.
Згідно п. 6.5 Розділу ІІ Договору протягом п`яти днів з дати укладення цього договору Балансоутримувач зобов`язаний надати Орендарю для підписання: два примірника договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого Майна та надання комунальних послуг Орендарю відповідно до примірного договору, затвердженого наказом Фонду державного майна, та/або проекти договорів із постачальниками комунальних послуг, якщо стосовно об`єкта оренди такими постачальниками комунальних послуг відкриті окремі особові рахунки або якщо окремі особові рахунки були відкриті на попереднього користувача Майном. 
Орендар зобов`язаний протягом десяти робочих дів з моменту отримання примірників договору про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого Майна та надання комунальних послуг Орендарю: підписати і повернути Балансоутримувачу примірник договору; або подати Балансоутримувачу обґрунтовані зауваження до сум витрат, які підлягають відшкодуванню Орендарю за договором.
Орендар вживає заходів для укладення із постачальником комунальних послуг договорів на постачання відповідних комунальних послуг протягом місяця з моменту отримання проектів відповідних договорів від Балансоутримувача. Орендар зобов`язаний надати Балансоутримувачу копії договорів, укладених із постачальниками комунальних послуг.
Пунктом 11.1 Розділу ІІ Договору визначено, що цей договір укладено на строк, визначений у пункті 12 Умов. Перебіг строку договору починається з дня набрання чинності цим договором. Цей договір набирає чинності в день його підписання сторонами (нотаріального посвідчення, якщо відповідно до законодавства договір підлягає нотаріальному посвідченню). Строк оренди за цим договором починається з дати підписання акта приймання – передачі і закінчується датою припинення цього договору.
01.12.2022 Балансоутримувачем та Орендарем підписаний Акт приймання-передачі в оренду нерухомого майна, що належить до державної власності. 
22.12.2022 між Державним підприємством “Адміністрація морських портів України”, в особі Південної філії державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (Балансоутримувач) та Головним управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області (Орендар) було укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна №23-П-ПВФ-22, за умовами якого Балансоутримувач забезпечує утримання будівлі з прибудинковою територією за адресою: Одеська обл., м. Южне, вул. Берегова, 11, в якій знаходиться орендоване Орендарем за договором оренди державне нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення, які розташовані у блоці санітарно-карантинного відділу  (інв. № 1145, реєстровий № 38727770.19.АААИБЕ657), загальною площею 17,4 кв. м., яке перебуває на балансі Балансоутримувача, а Орендар відшкодовує витрати Балансоутримувача на утримання будівлі та орендоване майно, згідно з договором оренди та Додатком 1 – “Розрахунок”, який є невід`ємною частиною договору.
В подальшому, 06.11.2023 між Державним підприємством “Адміністрація морських портів України”, в особі Південної філії державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (Балансоутримувач) та Головним управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області (Користувач) було укладено договір про відшкодування витрат за надані послуги № 32-П-ПВФ-23.
Пунктом 1.1 договору № 32-П-ПВФ-23 від 06.11.2023 про відшкодування витрат за надані послуги визначено, що Балансоутримувач згідно з Договором оренди забезпечує послугами (електроенергією, теплом, водою і відведенням стоків) Користувача в орендованих нежитлових приміщеннях, загальною площею 17,4 кв.м., які розташовані за адресою: Одеська обл., м. Южне, вул. Берегова, 11 (далі – Послуги), а Користувач забезпечує раціональне використання електроенергії, тепла, води і скидання стоків, що не мають агресивних компонентів, та своєчасно сплачує виставлені Балансоутримувачем рахунки за користування наданими Послугами в орендованих приміщеннях. 
Відповідно до п.4.1 договору № 32-П-ПВФ-23 від 06.11.2023 загальна сума договору становить 40 85519 грн в т.ч. ПДВ 20% - 6   809.20 грн (орієнтовна сума), з них:
- відшкодування витрат за електроенергію та послугу з розподілу електроенергії – 22   186,08 грн з урахуванням ПДВ 20%;
- відшкодування витрат за електроенергію та послугу з розподілу електроенергії затраченої на опалення електричним котлом – 16   650,37 грн з урахуванням ПДВ 20%;
- на водопостачання та водовідведення -783,36 грн з урахуванням ПДВ 20%;
- на утримання і обслуговування мереж водопостачання та відведення стоків на очисні споруди АТ «ОПЗ» -1   235,38 грн з урахуванням ПДВ 20%.
Згідно п.4.2 договору № 32-П-ПВФ-23 від 06.11.2023 щомісячна кількість спожитих води, тепла, електроенергії, відведених стічних вод визначається по приладу обліку, які пройшли держповірку, а за їх відсутності – по розрахункам, виконаних службою енергозабезпечення Балансоутримувача на підставі:
-узгодження про встановлену потужність (додаток 1);
-узгодження про встановлену кількість спожитих води, тепла та відведених стоків (додаток 2).
У пункті 4.3 договору № 32-П-ПВФ-23 від 06.11.2023 сторони узгодили, що користувач відшкодовує витрати за надані послуги згідно з виставленими Балансоутримувачем рахунками та актами приймання – передачі наданих послуг. Тривалість періоду для оплати становить 25 банківських днів з моменту виставлення рахунка Балансоутримувачем.
Згідно п. 4.4 договору № 32-П-ПВФ-23 від 06.11.2023 визначена та спожита кількість води, тепла, електроенергії та відведених стічних вод сплачується користувачем за тарифами енергопостачальних організацій, утримання та обслуговування мереж водопостачання та водовідведення за тарифами Балансоутримувача, на підставі окремих рахунків та відповідних актів здавання – приймання наданих послуг, що надаються Балансоутримувачем у двох примірниках в кінці поточного місяця При зміні тарифів від енергопостачальних організацій, балансоутримувач має право змінювати тарифи в односторонньому порядку.
Відповідно до п. 9.1. договору № 32-П-ПВФ-23 від 06.11.2023 про відшкодування сторони домовились, що згідно з ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України умови цього договору застосовуються до відносин між ними, які виникли з 01.01.2023.
Поряд з цим, позивач до укладення між сторонами відповідного договору про відшкодування витрат за надані послуги листом від 26.10.2023 № 2289/27-04-04/Вих направив на адресу відповідача рахунки за грудень 2022 року на загальну суму 4 165,66 грн, а саме: від 18.10.2023 № 0469-АЮ на суму 8,06 грн за воду кількість 0,45 м3; від 18.10.2023 № 0471-АЮ на суму 15,98 грн за транспортування води кількість 0,45 м3; від 18.10.2023 № 0473-АЮ на суму 25,27 грн за стоки кількість 0,45 м3; від 18.10.2023 № 0475-АЮ на суму 104,17 грн за утримання та обслуговування мереж водопостачання кількість 0,45 м3; від 18.10.2023 № 0477-АЮ на суму 3 006,48 грн за відшкодування витрат за електроенергію кількість 816,09 кВт год; від 18.10.2023 № 0479-АЮ на суму 1 005,70 грн за відшкодування витрат з розподілу електроенергії кількість 816,09 кВт год 
Вищезазначений лист разом із актами приймання-передачі та виставленими рахунками, отриманий відповідачем 30.10.2023, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.
Позивач зазначає, що відповідач вартість послуг згідно виставлених рахунків не оплатив, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість по відшкодуванню вартості фактично отриманих комунальних послуг у грудні 2022 в сумі 4 165,66грн, на яку позивачем нараховані 3% річних у сумі 33,51 грн та 45,94 грн інфляційних втрат, про стягнення яких позивач і звернувся до суду із відповідним позовом.
Задовольняючи позов, місцевий господарський суд виходив з його обґрунтованості та доведеності.

Мотивувальна частина.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.
Відповідно до   ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.
Згідно із ч.1   ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно зі   ст.509 ЦК України   зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч.1   ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Статтею 193 Господарського кодексу України   передбачено, що господарські зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення   Цивільного кодексу України   з урахуванням особливостей, передбачених   Господарським кодексом України.
Згідно із   ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього   кодексу, інших актів цивільного законодавства.   Статтею 525 Цивільного кодексу України   передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Приписами ч.1   ст.527 ЦК України   передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок.
У відповідності до ч.1   ст.530 ЦК України   якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно ч.1   ст. 612 ЦК України   боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього   кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За умовами ст.629 ЦК України   договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до   статті 759 Цивільного кодексу України   за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.
Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
Як було встановлено вище, 01.12.2022 між позивачем та відповідачем укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 209840912199.
При цьому відповідний договір не містить умов, яким саме чином визначається кількість спожитих відповідачем комунальних послуг.
Більш того, п. 3.1. Розділу ІІ договору оренди № 209840912199від 01.12.2022 передбачено, що до складу орендної плати не входять витрати на утримання орендованого майна (комунальних послуг, послуг з управління об`єктом нерухомості, витрат на утримання прибудинкової території та місць загального користування, вартість послуг з ремонту і технічного обслуговування інженерного обладнання та внутрішньобудинкових мереж, ремонту будівлі, у тому числі: покрівлі, фасаду, вивіз сміття тощо), а також компенсація витрат Балансоутримувача за користування земельною ділянкою. Орендар несе ці витрати на основі окремих договорів, укладених із Балансоутримувачем та/ або безпосередньо з постачальниками комунальних послуг в порядку, визначеному пунктом 6.5. цього договору.
Згідно п. 6.5 Розділу ІІ договору оренди № 209840912199 від 01.12.2022 протягом п`яти днів з дати укладення цього договору Балансоутримувач зобов`язаний надати Орендарю для підписання: два примірника договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого Майна та надання комунальних послуг Орендарю відповідно до примірного договору, затвердженого наказом Фонду державного майна, та/або проекти договорів із постачальниками комунальних послуг, якщо стосовно об`єкта оренди такими постачальниками комунальних послуг відкриті окремі особові рахунки або якщо окремі особові рахунки були відкриті на попереднього користувача Майном. 
Частиною першою статті 903 ЦК України унормовано, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. При цьому загальне правило статті 903 ЦК України передбачає оплатність послуги за договором про надання послуги, якщо договором передбачено надання послуг за плату, у зв`язку з чим правила та вимоги щодо оплатності послуг застосовуються у разі їх надання. Тоді як за відсутності факту та доказів надання відповідних послуг надавач послуг позбавлений права та підстав вимагати їх оплати від отримувача послуг.
Водночас положення статей 901, 903 ЦК України, що презюмують виникнення правовідносин щодо надання послуг за договором, не виключають застосування до цих правовідносин у передбачених Законом випадках положень частини третьої статті 11 ЦК України, за якими цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Позивач не надав доказів вчинення ним дій по укладенню договору на відшкодування комунальних послуг у відповідності до п. 6.5 договору оренди нерухомого майна у грудні 2022 та доказів укладення між сторонами договору на відшкодування витрат за надані комунальні послуги за цей період, при цьому укладений між сторонами договір про відшкодування витрат  від 06.11.2023№ 32-П-ПВФ-23 застосовуються до відносин, які виникли між сторонами з 01.01.2023 та не розповсюджуються на грудень 2022.
Колегія суддів звертає увагу на те , що у постанові Верховного Суду від 07.06.2022 року у справі №911/27/21, зокрема вказано, що якщо на обов`язок сплачувати орендну плату за період фактичного користування майном (до укладення договору оренди) можна поширити умови цього договору (зокрема, і в частині розміру орендної плати), то на правовідносини зі споживання в той же період комунальних послуг в орендованому приміщенні (його неподільній частині тощо) та послуг з утримання нерухомого майна за відсутності відповідного договору (у сфері комунальних послуг тощо) таку аналогію застосовувати не можна, оскільки правовідносини з надання/споживання/оплати комунальних послуг та послуг з утримання нерухомого майна мають розрахунково-фактичний характер, а виконання відповідного обов`язку - позадоговірний.   Тобто, за відсутності доказів факту наданння/отриманння та розміру отриманої (спожитої) орендарем відповідної послуги обов`язок з її оплати у нього не виникає.   Отже, для встановлення розміру цього обов`язку орендаря нерухомого майна (вартості спожитих послуг) визначальним є не факт оренди конкретного нерухомого майна, а факт споживання відповідної послуги орендарем та її розмір.   А тому, за відсутності доказів на підтвердження розміру фактично спожитої у відповідному періоді орендарем (наданої йому безпосереднім надавачем відповідних послуг або державним підприємством, організацією, господарським товариством, на балансі яких перебуває орендоване майно) послуги (послуг)   у орендаря не виникає обов`язку оплачувати ці послуги.
Таким чином, за відсутності укладеного між сторонами договору для встановлення наявності обов`язку користувача нерухомого майна сплатити вартість спожитих послуг позивачу слід довести факт споживання відповідної послуги та її розмір у спірний період.
Відповідно до приписів ст.   13,   74 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №      910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №      917/1307/18).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.
Однак, позивач не надав доказів, що підтверджували б факт надання безпосередньо і саме відповідачу комунальних послуг, доказів які б підтверджували їх склад, обсяг і вартість, зокрема, актів приймання-передачі наданих послуг за відповідний період, доказів зняття показників засобів обліку, обґрунтованих розрахунків обсягу і вартості наданих послуг тощо. В матеріалах справи взагалі відсутні будь-які акти приймання-передачі наданих спірних послуг у заявлений період.
При цьому надані позивачем рахунки на оплату послуг за відсутності підписаного між сторонами договору про надання послуг з відшкодування вартості комунальних послуг, актів   приймання-передачі наданих послуг, актів зняття показників засобів обліку, обґрунтованих розрахунків обсягу та вартості наданих послуг не можуть бути розглянуті судом як вірогідні докази розміру відшкодування, який позивач просить стягнути з відповідача.
Крім того, укладений між сторонами 22.12.2022 договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна №23-П-ПВФ-22 за своєю правовою природою є відмінним від договору про відшкодування витрат за надані комунальні послуги, а тому відсутні жодні підстави посилатись на нього та на здійснені за ним відповідачем розрахунки у спірний період в якості підстав для виникнення зобов`язання у відповідача по сплати вартості спожитих комунальних послуг.
За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами заявлений обсяг споживання спірних послуг та їх вартість, у зв`язку із чим, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача компенсації вартості комунальних послуг у розмірі 4   165,66 грн, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 4   165,66 грн, не підлягають задоволенню й вимоги про стягнення нарахованих на цю суму інфляційних втрат та 3% річних.

Висновки суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У даному випадку судом першої інстанції не було з`ясовано усі обставини, що мають значення для справи та було неправильно застосовано норми матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Судові витрати зі сплати судового збору   за подання позовної заяви   та апеляційної скарги покладаються на позивача   відповідно до   приписів   ст. 129   ГПК України. 

Керуючись статтями 269-271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

                                                             ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на рішення Господарського суду Одеської області від 26.04.2024 по справі № 916/672/24 задовольнити.
Рішення Господарського суду Одеської області від 26.04.2024 по справі № 916/672/24 скасувати. 
Прийняти нове рішення.
У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Витрати на сплату судового збору за подачу позовної заяви покласти на позивача.
Стягнути з Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" на користь Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області 3633,60 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ із зазначенням необхідних реквізитів.
Відповідно до ст. 287 ч. 3 ГПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню за винятком випадків, передбачених п.п. а), б), в), г) п. 2) ч. 3 ст. 287 цього Кодексу.
Постанову складено та підписано 16.08.2024.

Головуючий суддя                                                                        К.В. Богатир          

Судді                                                                                           С.В. Таран

                                                                                                       Л.В. Поліщук