ПОСТАНОВА                                                       
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ              
23 липня 2024 року
м. Київ
справа № 932/3422/21
провадження № 61-5885св24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6 , приватні нотаріуси Дніпровського нотаріального округу: Андрєєва (Павловська) Ганна Олегівна, Заверуха Наталя Іванівна , Зайченко Ірина Анатоліївна , Огородник Леся Василівна ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Рак Тетяна Сергіївна, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 березня 2024 року у складі колегії суддів: Гапонова А. В., Новікової Г. В., Никифоряка Л. П.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» (далі - ТОВ «ФК «Інвент») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Андрєєва (Павловська) Г. О. (далі - приватний нотаріус Андрєєва (Павловська) Г. О. ), приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Заверуха Н. І. (далі - приватний нотаріус Заверуха Н. І.), приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Зайченко І. А. (далі - приватний нотаріус Зайченко І. А.), приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Огородник Л. В. (далі - приватний нотаріус Огородник Л. В.), про визнання недійсним договору купівлі-продажу, про визнання договору іпотеки недійсним, про скасування рішень приватних нотаріусів.
Позов обґрунтовано тим, що 26 червня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_6 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11364963000 на суму 300 000 дол. США до 25 червня 2018 року зі сплатою 15,0 % річних. Також 26  червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 укладений договір іпотеки № 11364963000/11364983000/3, про передачу в іпотеку банку належну ОСОБА_6 (іпотекодавцю) квартиру АДРЕСА_1 . 
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2012  року у справі № 2-1520/11 стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_11 (поручитель) на користь ПАТ «УкрСиббанк» кредитну заборгованість в сумі 2 631 176,20 грн. 
Згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги від 08 грудня 2011 року ПАТ «Дельта Банк» набуло від ПАТ «УкрСиббанк» права вимоги до боржників за кредитними договорами з усіма забезпечувальними договорами, у тому числі і за кредитним та іпотечним договорами від 26 червня 2008 року № 11364963000 та № 11364963000/11364983000/3, укладеними між ОСОБА_6 та АКІБ «УкрСиббанк». 
У подальшому в ході проведення ліквідаційної процедури ПАТ «Дельта Банк» співробітниками банку було виявлено факт неправомірного припинення обтяжень та іпотеки приватним нотаріусом Павловською Г. О. на предмет іпотеки. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2018 року у справі № 804/9210/16 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до приватного нотаріуса Павловської Г. О. скасовано рішення приватного нотаріуса від 16 лютого 2016 року, індексний номер 28272413, про припинення обтяження нерухомого майна (заборона на нерухоме майно), а саме: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , скасовано рішення приватного нотаріуса Павловської Г. О. від 16 лютого 2016 року, індексний номер 28273027, про припинення іпотеки на вказану квартиру; зобов`язано приватного нотаріуса Павловську Г. О. поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про обтяження нерухомого майна іпотекою на користь АТ «Дельта Банк» з 16 лютого 2016 року, запис про обтяження нерухомого майна (заборона відчуження), який виник на підставі договору іпотеки від 26 червня 2008 року та договору купівлі-продажу прав вимоги на користь АТ «Дельта Банк» з 16 лютого 2016 року. 
10 липня 2020 року відбувся аукціон з продажу активів ПАТ «Дельта банк», згідно з  яким ТОВ «ФК «Інвент» набуло право вимоги до ОСОБА_6 та ОСОБА_11 за кредитним договором № 11364963000, а також договорами іпотеки № 11364963000/11364983000/3 та поруки № 11364963000/П від 26 червня 2008  року.
06 серпня 2020 року між ТОВ «ФК «Інвент» та ПАТ «Дельта Банк» укладено відповідний договір про відступлення прав вимоги № 2300/К. 
ПАТ «Дельта Банк» повідомило ТОВ «ФК «Інвент» про те, що в ході проведення ліквідаційної процедури ПАТ «Дельта Банк» співробітниками банку було виявлено факт неправомірного припинення обтяжень та іпотеки приватним нотаріусом Павловською Г. О. 
Також ТОВ «ФК «Інвент» стало відомо, що такого об`єкта нерухомого майна, як квартира АДРЕСА_3 , не існує, предмет іпотеки кілька разів був відчужений на підставі неіснуючого рішення Бабушкінського районно суду у м. Дніпропетровськ, поділений на 2 окремих об`єкти та повторно переданий у іпотеку, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 222715224 від 04 вересня 2020 року.
Посилаючись на викладені обставини, ТОВ «ФК «Інвент» просило суд визнати недійсними договори купівлі-продажу та іпотеки, які укладені після незаконного припинення обтяження та заборони відчуження предмета іпотеки (спірної квартири), та скасувати прийняті у зв`язку з цим рішень приватних нотаріусів.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2023  року у складі судді Федоріщева С. С. у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Інвент» відмовлено.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що 18 листопада 2016 року з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 73311505 ПАТ «Дельта Банк» стало відомо про вибуття спірної квартири з власності ОСОБА_6 , про вчинення 16 лютого 2016 року приватним нотаріусом Павловською Г. О. реєстраційних дій з припинення іпотеки та обтяження щодо об`єкту нерухомого майна, а також здійснення реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_1 на підставі рішення суду у справі № 2-698/08. Також з 18 листопада 2016 року ПАТ «Дельта Банк» було відомо про укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу квартири від 16 лютого 2016 року та про укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договору іпотеки від 27 лютого 2016 року.
Тобто з 18 листопада 2016 року АТ «Дельта Банк» дізналося про порушення свого права, проте не зверталося до суду за захистом свої прав в межах строку позовної давності (до 18 листопада 2019 року).
ТОВ «ФК «Інвент» є правонаступником АТ «Дельта Банк» за кредитним договором № 11364963000 та договором іпотеки № 11364963000/11364983000/3 від 26 червня 2008 року, укладеними між ОСОБА_6 та АКІБ «УкрСиббанк», лише з 06 серпня 2020 року.
Однак відповідно до статті 262 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.
Враховуючи викладене та заявлення представником ОСОБА_3 про застосування наслідків спливу позовної давності, суд першої інстанції дійшов висновку про відмому ТОВ «ФК «Інвент» у позові, пред`явленому у квітні 2021 року, у зв`язку з пропуском позовної давності.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 березня 2024 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Інвент» задоволено. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2023 року скасовано.
Позов ТОВ «ФК «Інвент» задоволено. 
Скасовано рішення приватного нотаріуса Павловської Г. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28274309, від 16 лютого 2016 року та запис в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 13282993, згідно з яким право власності на квартиру, загальною площею 140,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_1 .
Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 16 лютого 2016  року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Павловською Г. О., зареєстрований в реєстрі за № 51, згідно з яким право власності на квартиру, загальною площею 140,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , перейшло до ОСОБА_2 .
Скасовано рішення приватного нотаріуса Павловської Г. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28277662, від 16 лютого 2016 року та запис в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 13285935, згідно з яким право власності на квартиру, загальною площею 140,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_2 .
Визнано недійсним договір іпотеки від 27 лютого 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Заверухою Н. І., зареєстрований в реєстрі за № 101, згідно з яким квартиру, загальною площею 140,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , було передано в іпотеку.
Скасовано рішення приватного нотаріуса Заверухи Н. І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28534575, від 01 березня 2016 року та запис в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про іпотеку № 13508553 щодо іпотекодержателя ОСОБА_3 .
Скасовано рішення приватного нотаріуса Зайченко І. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 34856754, від 20 квітня 2017 року та запис в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про іпотеку № 20057987, згідно з яким право власності на квартиру, загальною площею 140,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_3 .
Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 25 вересня 2017 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Зайченко І. А., зареєстрований в реєстрі за № 2207, згідно з яким право власності на квартиру, загальною площею 140,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , перейшло до ОСОБА_4 .
Скасовано рішення приватного нотаріуса Зайченко І. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 37248432, від 25 вересня 2017 року та запис в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про іпотеку № 22503168, згідно з яким право власності на квартиру, загальною площею 140,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_4 .
Визнано недійсним правочин, вчинений на підставі висновку ТОВ «Дніпропетровський проектно-конструкторський технологічний інститут» від 24 жовтня 2017 року № П1-332/17 та декларації про готовність об`єкту до експлуатації, за класом наслідків (відповідальності) СС!, серія та номер ДП 141172931739, виданий 20 жовтня 2017 року, видавник: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, щодо поділу об`єкти нерухомого майна з реєстраційним номером 850577312101 - квартири, загальною площею 140,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на два окремих об`єкта нерухомого майна, а саме:
 - квартира АДРЕСА_4 а на ІІ поверсі житлового будинку літ. А-9, 12, 15, яка складається з поз. І (житлова), поз. 2 (санвузол), загальною площею 69,1 кв. м, житловою площею 61,0 кв. м, за адресою: АДРЕСА_5 ;
- квартира АДРЕСА_4 б на ІІ поверсі житлового будинку літ. А-9, 12, 15, яка складається з поз. І (житлова), поз. 2 (санвузол), поз. І (лоджія), загальною площею 64,5 кв. м, житловою площею 56,2 кв. м, за адресою: АДРЕСА_5 ;
Скасовано рішення приватного нотаріуса Зайченко І. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 37815580, від 27 жовтня 2017 року та запис в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про іпотеку № 23062177, згідно з яким право власності на квартиру, загальною площею 69,1 кв. м, житловою площею 61,0 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_4 .
Скасовано рішення приватного нотаріуса Зайченко І. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 37815867, від 27 жовтня 2017 року та запис в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про іпотеку № 23062781, згідно з яким право власності на квартиру, загальною площею 64,5 кв. м, житловою площею 56,2 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_4 .
Скасовано рішення приватного нотаріуса Зайченко І. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 37816509, від 27 жовтня 2017 року та запис в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, яким закрито об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 850577312101, а саме квартиру, загальною площею 140,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Визнано недійсним договір дарування квартири від 22 березня 2018 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Огородник Л. В., зареєстрований в реєстрі за № 407, згідно з яким право власності на квартиру, загальною площею 64,5 кв. м, житловою площею 56,2 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 , перейшло до ОСОБА_5 .
Скасовано рішення приватного нотаріуса Огородник Л. В., про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 40254078, від 22 березня 2018 року та запис в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 25369881, згідно з яким право власності на квартиру, загальною площею 64,5 кв. м, житловою площею 56, 2 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстроване до ОСОБА_5 .
Визнано ТОВ «ФК «Інвент» іпотекодержателем предмета іпотеки за договором іпотеки № 11364963000/11364983000/З від 26 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Кухтіною В. В., зареєстрованим в реєстрі за № 6541, та договором про відступлення прав вимоги від 06 серпня 2020 року № 2300/К, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Деделюк С. Ю. (далі - приватний нотаріус Деделюк С. Ю.) 06 серпня 2020 року за реєстровим номером 770, а саме об`єкту нерухомого майна з реєстраційним номером 850577312101 - квартири, загальною площею 140,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Відновлено становище ТОВ «ФК «Інвент», яке існувало до порушення його права іпотеки за договором іпотеки № 11364963000/11364983000/З від 26 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Кухтіною В. В., зареєстроване в реєстрі за № 6541, та договором про відступлення прав вимоги від 06 серпня 2020 року № 2300/К, посвідченого приватним нотаріусом Деделюк С. Ю. 06 серпня 2020 року за реєстровим номером 770, на предмет іпотеки, належний на праві власності ОСОБА_6 , а саме квартиру, загальною площею 140,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом поновлення відповідних записів про іпотеку та заборону відчуження.
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що початком перебігу позовної давності є момент винесення постанови Дніпровського апеляційного суду у справі № 201/3633/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, звернення стягнення і припинення права власності у рахунок погашення заборгованості за договором позики грошей від 27 лютого 2016 року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , тобто з 14 березня 2018 року, коли у позивача виникло право на звернення до суду.
Позов надійшов до суду 27 квітня 2021 року. 
З 12 березня 2020 року на всій території України введено карантин та запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19 постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», а також продовжено строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, на строк дії такого карантину.
Карантин скасовано постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про скасування на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Отже, позовна давність при зверненні до суду з позовом у цій справі порушена не була.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
18 квітня 2024 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку адвокат Рак Т. С., яка діє в інтересах  ОСОБА_3 , подала касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 березня 2024  року, у якій просила її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 619/970/17-ц, від 11 вересня 2019 року у справі                         № 487/10132/14-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 278/765/18,                               від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16, від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення частини першої статті 261 ЦК України. 
Порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями. Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджено судовим рішенням.
Враховуючи викладене, строком, з якого АТ «Дельта Банк» дізналося про порушення свого права, є 18 листопада 2016 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 73311505. 
У зв`язку з цим, позовна давність спливла 18 листопада 2019 року, тому суд апеляційної інстанції не мав застосовувати до спірних правовідносин постанову Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211, Закон України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» та Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».
Правонаступництво ТОВ «ФК «Інвент» не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності відповідно до змісту статті 262 ЦК України.
Доводи інших учасників справи 
Відзиви на касаційну скаргу від інших учасників справи до суду не надходили.
Рух касаційних скарг у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
У травні 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 18 липня 2024 року справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
26 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 укладено договір про надання споживчого кредиту № 11364963000, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 300 000 дол. США, з терміном погашення до 25 червня 2018 року зі сплатою 15  % річних. 
На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 укладений договір іпотеки № 11364963000/11364983000/3, посвідчений 26 червня 2008 року приватним нотаріусом Кухтіною В. В. та зареєстрований в реєстрі за № 6541, згідно з яким в іпотеку банку передане належне іпотекодавцю на праві власності нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . 
Також 26 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_11 було укладено договір поруки № 11364963000/П, за умовами якого поручитель зобов`язався відповідати за невиконання позичальником зобов`язань, що виникли з кредитного договору від 26 червня 2008 року № 11364963000.
У зв`язку з невиконанням зобов`язань за вказаним кредитним договором рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2012  року у справі № 2-1520/11 стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_11 на користь ПАТ «УкрСиббанк» кредитну заборгованість в сумі 2 631 176,20 грн. 
08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко В. Г., зареєстрований в реєстрі за № № 2949, 2959. 
Згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги ПАТ «Дельта Банк» набуло права вимоги до боржників за кредитними договорами з усіма забезпечувальними договорами, у тому числі і за кредитним та іпотечним договорами від 26 червня 2008 року № 11364963000 та № 11364963000/11364983000/3, укладеними між ОСОБА_6 та АКІБ «УкрСиббанк». 
08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк», AT «Дельта Банк» і Національним банком України укладеного договір про передачу активів та кредитних зобов`язань «УкрСиббанк» на користь AT «Дельта Банк». Внаслідок передачі ПАТ «УкрСиббанк» АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, AT «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитами та забезпечувальними договорами. 
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2017  року у справі № 2-1520/11 видано ПАТ «Дельта Банк» дублікат виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_11 кредитної заборгованості в сумі 2 631 176,20 грн. 
30 грудня 2016 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до приватного нотаріуса Павловської Г. О., посилаючись на те, що в ході проведення ліквідаційної процедури ПАТ «Дельта Банк» було виявлено факт неправомірного припинення обтяжень та іпотеки приватним нотаріусом Павловською Г. О. на предмет іпотеки.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2018 у справі № 804/9210/16 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до приватного нотаріуса Павловської Г. О. скасовано рішення від 16 лютого 2016 року, індексний номер 28272413, приватного нотаріуса про припинення обтяження нерухомого майна (заборона на нерухоме майно), а саме: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , скасовано рішення приватного нотаріуса Павловської Г. О. від 16 лютого 2016 року, індексний номер 28273027, про припинення іпотеки на вказану квартиру; зобов`язано приватного нотаріуса Павловську Г. О. поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про обтяження нерухомого майна іпотекою на користь АТ «Дельта Банк» з 16 лютого 2016 року, запис про обтяження нерухомого майна (заборона відчуження), який виник на підставі договору іпотеки від 26 червня 2008 року та договору купівлі-продажу прав вимоги на користь АТ «Дельта Банк» з 16 лютого 2016 року. 
14 грудня 2018 року, при виконанні Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2018 року у справі № 804/9210/16, АТ «Дельта Банк» стало відомо, що такого об`єкта нерухомого майна, як квартира АДРЕСА_3 , не існує. 
10 липня 2020 року відбувся аукціон з продажу активів ПАТ «Дельта банк» (лот № GL3N218530, протокол електронного аукціону №UA-EA-2020-06-l8-000028-b), у результаті чого ТОВ «ФК «Інвент» набуло право вимоги до ОСОБА_6 та ОСОБА_11 за кредитним договором № 11364963000, а також договорами іпотеки № 11364963000/11364983000/3 та поруки № 11364963000/П від 26 червня 2008 року.
06 серпня 2020 року між ТОВ «ФК «Інвент» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір про відступлення прав вимоги № 2300/К, посвідчений приватним нотаріусом Деделюк С. Ю. за реєстровим № 770, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інвент», серед іншого, набуло право грошової вимоги за кредитним договором в такому розмірі: за кредитом - 274 948,74 дол. США, що еквівалентно 7 616 849,95 грн, за процентами - 745 341,06 дол. США, що еквівалентно 20 648 034,32 грн, всього - 1 020 289,80 дол. США, що еквівалентно 28 264 884,27 грн. 
З інформаційної довідки № 222715224 від 04 вересня 2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що предмет іпотеки кілька разів був відчужений та поділений на 2 окремих об`єкти.
Так, 16 лютого 2016 року приватним нотаріусом Павловською Г. О. на підставі неіснуючого рішення Бабушкінського районно у у м. Дніпропетровська від 21 квітня 2004 року у справі № 2-2390/04 та на виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року у справі № 804/507/16, яка пізніше була скасована, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28274309, від 16 лютого 2016 року, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень внесено запис № 13282993, згідно з яким право власності на квартиру, загальною площею 140,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_1 
16 лютого 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Павловською Г. О., зареєстрований у реєстрі за № 51, згідно з пунктом 1 якого продавець ( ОСОБА_1 ) передає у власність (продає), а покупець ( ОСОБА_2 ) приймає (купує) квартиру АДРЕСА_6 (житловий будинок літ. А-9, 12, 15). 
27 лютого 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики грошей, за яким ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 позику в сумі 2 700 000,00 грн. 
У цей же день на забезпечення виконання зобов`язань за договором позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, посвідчено приватним нотаріусом Заверухою Н. І. та зареєстрований в реєстрі за № 101. Відповідно до зазначеного договору іпотеки ОСОБА_2 передала ОСОБА_3 в іпотеку спірну квартиру. За наслідком укладення та посвідчення зазначеного договору іпотеки приватним нотаріусом Заверухою Н. І. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28534575, від 01 березня 2016 року, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про іпотеку № 13508553.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2017 року у справі № 201/3633/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, звернення стягнення і припинення права власності у рахунок погашення заборгованості за договором позики грошей від 27 лютого 2016 року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на суму 2 700 000 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 850577312101, шляхом передачі іпотекодержателю ОСОБА_3 предмета іпотеки у власність відповідно до договору іпотеки від 27 лютого 2016 року, та припинено право власності іпотекодавця ОСОБА_2 , у тому числі право володіння, користування та розпорядження на вказану квартиру. 
На підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від  27 березня 2017 року у справі № 201/3633/17 ОСОБА_3 зареєструвала за собою право власності на спірну квартиру, що підтверджується рішенням приватного нотаріуса Зайченко І. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 34856754, від 20 квітня 2017 року та записом № 20057987 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2018 року у справі № 201/3633/17, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 15 червня 2020 року, апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. 
25 вересня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, який посвідчено приватним нотаріусом Зайченко I. А. та зареєстрований в реєстрі за № 2207. 
У подальшому ОСОБА_4 здійснила поділ указаної квартири на дві окремих квартири АДРЕСА_7 . 
24 жовтня 2017 року ТОВ «Дніпропетровський проектно-конструкторський технологічний інститут» видано висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна № П1-332/17 на дві кватири за адресою: АДРЕСА_5 , а саме: кв. 2а на ІІ поверсі житлового будинку літ. А-9, 12, 15, яка складається з поз.1 (житлова), поз.2 (санвузол) - загальною площею 69,1 кв. м, житловою площею - 61.0 кв. м, та квартири кв. 2б на ІІ поверсі житлового будинку літ. А-9, 12, 15, яка складається з поз.1 (житлова), поз.2 (санвузол), поз.І (лоджія) - загальною площею 64,5 кв. м, житловою площею - 56,2 кв. м.
На підставі висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна № П1-332/17 від 24 жовтня 2017 року, декларації про готовність об`єкта до експлуатації, виданої 20 жовтня 2017 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, приватним нотаріусом Зайченко І. А. було прийнято:
- рішення пpo державну реєстрацію прав та ix обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 37815580, від 27 жовтня 2017 року, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме манно внесено запис № 23062177, згідно з яким право власності на квартиру, загальною площею 69,1 кв. м, житловою площею 61,0 кв. м., за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_4 ;
- рішення про державну реєстрацію прав та ix обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 37815867, від 27 жовтня 2017 року, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 23062781, згідно з яким право власності на квартиру, загальною площею 64,5 кв. м, житловою площею 56,2 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_4 ;
- рішення, індексний номер 37816509, від 27 жовтня 2017 року, на підставі якого в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та ix обтяжень закрито об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 850577312101, а саме квартиру, загальною площею 140,9 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
22 березня 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Огородник Л. В., зареєстрований в реєстрі за № 407. 
Згідно з пунктом 1 вказаного договору дарувальник ( ОСОБА_4 ) передала обдаровуваному безоплатно у власність квартиру, загальною площею 64,5 кв. м, житловою площею 56,2 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 .
22 березня 2018 року приватним нотаріусом Огородник Л. В. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 40254078, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 25369881, відповідно до якого право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_5 .
Позиція Верховного Суду
Правове регулювання спірних відносин
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
ТОВ «ФК «Інвент» звернулося до суду за захистом своїх прав як іпотекодержателя щодо квартири за адресою: АДРЕСА_2 (яка вибула з власності іпотекодавця на підставі підробленого рішення суду) шляхом пред`явлення позову, предметом якого є вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу, про визнання договору іпотеки недійсним та про скасування рішень приватних нотаріусів.
Суд першої інстанції виходив з обгрунтованості позовних вимог, однак дійшов висновку про відмову у позові з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.
За результатом розгляду апеляційної скарги ТОВ «ФК «Інвент», яке оскаржило рішення суду першої інстанції в частині мотивів щодо пропуску позовної давності, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позовна давність при зверненні до суду з позовом у цій справі порушена не була.
Враховуючи, що з касаційною скаргою до суду звернулася  ОСОБА_3 , а також межі та доводи касаційної скарги, колегія суддів переглядає постанову апеляційного суду в частині дотримання позивачем строку пред`явлення позову у цій справі, та не переглядає оскаржуване судове рішення в іншій частині.
Так, у справі, що переглядається, представником відповідачки ОСОБА_3 у суді першої інстанції 04 серпня 2021 року заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності (т. 1, а. с. 168-176).
Суд апеляційної інстанції обгрунтовано встановив, що позивачем не пропущено позовну давність у цій справі.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.
Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.
Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав. При цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.
Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, необхідно дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.
Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).
Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частина п`ята статті 267 ЦК України).
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).
Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (постанова Верховного Суду від 19 червня 2024 року у справі № 369/11118/17 (провадження № 61-7952св23).
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, провадження № 14-96цс18).
У пункті 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) звернуто увагу на те, що для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною заявленою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог.
Оскільки з касаційною скаргою звернулася одна із відповідачів ОСОБА_3 яка, власне, і заявила про застосування позовної давності, суд касаційної інстанції звертає увагу на позовні вимоги, пов`язані з указаною відповідачкою, а саме: про визнання недійсним договору іпотеки від 27 лютого 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , згідно з яким квартиру, загальною площею 140,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , було передано в іпотеку (як основна вимога), та: 
- скасування рішення приватного нотаріуса Заверуха Н. І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28534575, від 01 березня 2016 року та запису в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про іпотеку № 13508553 щодо ОСОБА_3 як іпотекодержателя спірної квартири, вчинені унаслідок укладення договору іпотеки від 27 лютого 2016 року;
- скасування рішення приватного нотаріуса Зайченко І. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 34856754, від 20 квітня 2017 року та запису в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про іпотеку № 20057987, згідно з яким право власності на квартиру, загальною площею 140,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_3 ;
- визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 25 вересня 2017 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , згідно з яким право власності на квартиру, загальною площею 140,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , перейшло до ОСОБА_4 
та інших, як похідних від основної, вимог щодо відповідачки ОСОБА_3 .
З матеріалів справи вбачається та встановлено судами, що ОСОБА_3 набула у власність та зареєструвала за собою право власності на спірну квартиру на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2017 року у справі № 201/3633/17, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 850577312101, шляхом передачі іпотекодержателю ОСОБА_3 предмета іпотеки у власність відповідно до договору іпотеки від 27 лютого 2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо суми позики 2 700 000 грн.
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2018 року у справі № 201/3633/17, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 15 червня 2020 року, апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. 
Відповідно до статті 384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Таким чином, з набранням законної сили постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2018 року у справі № 201/3633/17 встановлено відсутність у ОСОБА_3 права власності на спірну квартиру та, відповідно, можливості подальшого її відчуження на користь ОСОБА_4 .
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що початком перебігу позовної давності щодо вказаних вимог є момент винесення постанови Дніпровського апеляційного суду у справі № 201/3633/17, тобто з 14 березня 2018  року. Саме з цієї дати у позивача виникло право на звернення до суду з позовом у справі, що переглядається.
Крім того, оцінюючи посилання відповідачки ОСОБА_3 на обізнаність позивача з 18 листопада 2016 року про укладення оспорюваного договору іпотеки між нею ( ОСОБА_3 ) та  ОСОБА_2 від 27 лютого 2016 року, колегія суддів звертає увагу на таке.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (провадження №14-364цс19) зазначила, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», вжитих у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості й обов`язку особи знати про стан її майнових прав. Тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення його цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести те, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Отже, позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що випливає із загального правила, встановленого статтями 12, 81 ЦПК України. Відповідач, навпаки, повинен довести, що інформацію про порушення права можна було отримати раніше.
Передумовою для укладення указаного договору іпотеки був договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 16 лютого 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
У свою чергу, підставою для реєстрації права власності за ОСОБА_1 , який не виявляв наміру щодо цієї реєстрації та в подальшому укладенні договору купівлі-продажу, використано підробне рішення суду (рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2004 року у справі № 2-2390/04).
Встановлено, що зазначене «судове рішення», на підставі якого були вчинені реєстраційні дії (державна реєстрація прав та їх обтяжень, індексний номер 28274309, від 16 лютого 2016 року та запис в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень №13282993), не має статусу документа, достатнього для державної реєстрації права власності та інших речових прав щодо спірної квартири за ОСОБА_1 відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 73311505 від 18 листопада 2016 року вбачається, що крім здійснення реєстрації права власності на вказану квартиру за ОСОБА_1 на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2004 року у справі № 2-2390/04, приватним нотаріусом Павловською Г. О. були вчинені реєстраційні дії з припинення іпотеки (іпотекодержатель АКІБ «УкрСиббанк») та обтяження щодо вказаного об`єкта нерухомого майна.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2018 року у справі № 804/9210/16 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до приватного нотаріуса Павловської Г. О. скасовано рішення приватного нотаріуса від 16 лютого 2016 року, індексний номер 28272413, про припинення обтяження нерухомого майна (заборона на нерухоме майно), а саме: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , скасовано рішення від 16 лютого 2016 року, індексний номер 28273027, приватного нотаріуса Павловської Г. О. про припинення іпотеки на вказану квартиру; зобов`язано приватного нотаріуса Павловську Г. О. поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про обтяження нерухомого майна іпотекою на користь АТ «Дельта Банк» з 16 лютого 2016 року, запис про обтяження нерухомого майна (заборона відчуження), який виник на підставі договору іпотеки від 26 червня 2008 року та договору купівлі-продажу прав вимоги на користь АТ «Дельта Банк» з 16 лютого 2016 року. 
Таким чином, незаконність позбавлення АТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Інвент», прав іпотекодержателя щодо спірної квартири підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили та яким також зобов`язано приватного нотаріуса Павловську Г. О. поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про обтяження нерухомого майна іпотекою (запис про іпотеку 5859968 від 31 грудня 2008 року на підставі договору іпотеки від 26 червня 2008 року, іпотекодержатель: ПАТ «Дельта Банк») та запис про обтяження нерухомого майна (заборона відчуження на підставі договору іпотеки від 26 червня 2008 року та договору купівлі-продажу прав вимоги) щодо квартири за адресою: АДРЕСА_2 , на користь АТ «Дельта Банк» з 16 лютого 2016 року.
Отже, право на позов щодо визнання недійсним договору іпотеки у цьому випадку пов`язане з підтвердженням/поновленням АТ «Дельта Банк» статусу іпотекодержателя, а тому висновок суду апеляційної інстанції про те, що початок перебігу позовної давності слід рахувати з 2018 року, а не з 2016 року, є правильним.
При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №  211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин; запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22).
Таким чином, при зверненні ТОВ «ФК «Інвент» до суду з цим позовом 27 квітня 2021 року, позовна давність не порушена, оскільки на момент закінчення трирічного строку, передбаченого статтею 257 ЦК України, продовжено строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, на строк дії такого карантину, який скасовано постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про скасування на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, значною мірою зводяться до встановлення протилежних зазначеному обставин, тоді як встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц). 
У справі, що розглядається, надано оцінку питанню дотримання позивачем позовної давності. Наявність у скаржника іншої точки зору на встановлені апеляційним судом обставини та щодо оцінки наявних у матеріалах доказів не спростовує законності та обґрунтованості прийнятої постанови та фактично зводиться до спонукання касаційного суду до прийняття іншого рішення - на користь скаржника.
Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча  пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну  відповідь  на  кожний  аргумент (рішення у справі «Ruiz Toriya v. Spaine», заява від 09 грудня 1994 року № 18390/91, § 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «HIRVISAARI v. FINLAND», заява від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 2).
Посилання касаційної скарги як на підставу скасування оскаржуваної постанови на неврахування судом апеляційної інстанці висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 619/970/17-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 278/765/18, від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16, від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16, є помилковими.
Висновки апеляційного суду не суперечать висновкам, викладеним у зазначених постановах, щодо застосування положеньстатей 256, 257, 261, 267 ЦК України. Водночас, у справах встановлені різні фактичні обставини щодо початку обрахування строку пред`явлення позову до суду.
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального прав.
Колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова Дніпровського апеляційного суду від 19 березня 2024 року ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому її, відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України, необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Рак Тетяна Сергіївна, залишити без задоволення.
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 березня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий   Судді: | Є. В. Синельников   О. В. Білоконь   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Шипович