ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/467/24	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №691/266/19 Категорія: 307010000 	Подорога Л.В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       06 серпня 2024 року                                                                                                  м. Черкаси   

суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді секретар	Гончар Н.І., Сіренко Ю.В. Любченко Т.М.	

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача адвоката Антонюк І.А. на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 26.12.2023 (повний текст складено 03.01.2024, суддя в суді першої інстанції Подорога Л.В.) у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Зуєвої Н.В., про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в :

у березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 , складений на користь відповідача ОСОБА_2 .
В обґрунтування вказав на те, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , який на день смерті проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_1 . Після його смерті відкрилася спадщина на вказаний будинок, який належав спадкодавцеві згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 06.08.2013, індексний номер 7611548.
Позивач звернувся до приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Зуєвої Н.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Також із відповідною заявою звернулася племінниця спадкодавця ОСОБА_2 , яка надала заповіт ОСОБА_3 на її користь.
Дійсність даного заповіту позивач ставить під сумнів, оскільки його батько зловживав спиртними напоями, не був хорошим сім`янином та залишив своїх дітей та дружину. Навесні 2000 року батька позивача госпіталізували з відкритою черепно-мозковою травмою, проходив лікування та курс реабілітації, став інвалідом і втратив роботу. Після отриманої травми у батька позивача почали проявлятися зміни в його психічному здоров`ї - провали в пам`яті, тимчасова втрата орієнтації, приступи істерії і т.д. Сім`я позивача підтримувала його батька у тяжкий період.
Спадкодавець знову став зловживати алкоголем, внаслідок чого убив чоловіка своєї співмешканки, за що був засуджений до двох років позбавлення волі за ненавмисне вбивство. Після виходу батька з в`язниці позивач допомагав йому, приводив батьків будинок до ладу, давав йому гроші.
З часом батько позивача переїхав проживати до своєї колишньої співмешканки і вони стали рідко бачитися. Після смерті співмешканки, позивач знову забрав батька жити до себе. Психічний стан ОСОБА_3 погіршувався і декілька разів батько консультувався та проходив медикаментозне лікування у лікаря-психіатра. Періоди ремісії змінювались на загострення. Згодом у батька позивача виявили початкову стадію раку легенів, що призвело до проявів постійної агресій, тому позивач був змушений із сім`єю переїхати проживати в Італію до тещі ОСОБА_4 .
Позивачу невідомо, яким чином був вчинений спірний заповіт, але він впевнений, що сторонні особи скористались хворобливим станом батька. Тому вважає заповіт недійсним, оскільки його складено особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати.
Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 26.12.2023 позовні вимоги у справі відхилено. Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що під час складення оспорюваного заповіту спадкодавець мав такий стан здоров`я, що перешкоджав йому усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач, діючи через представника адвоката Антонюк І.А. подав 26.01.2024 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням задовольнити позовні вимоги у справі. В обґрунтування вказано на те, що позивач не отримував рахунків на оплату призначеної у справі судово-психіатричної експертизи, які направлялися простою кореспонденцією, тому не змін їх оплатити, що перешкодило довести позовні вимоги у справі. Крім того, скаржник зазначає на доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві.
У відзиві на апеляційну скаргу сторона відповідача просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду - залишити без змін. 
Клопотання позивача про призначення у справі посмертної судово - психіатричної експертизи судом апеляційної інстанції задоволено, експертне дослідження проведено.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
При розгляді справи встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Городище Черкаської області помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 04.10.2018.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 26.03.1976 позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_3 . Окрім позивача ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 04.02.1978 мав дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00021424406 від 13.07.2018 відповідач ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_6 та онукою спадкодавця ОСОБА_3 .
За життя ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.08.2013, індексний номер 7611548, належав житловий будинок по АДРЕСА_1 .
26.03.2018 ОСОБА_3 склав заповіт, яким на випадок своєї смерті заповідав все належне йому майно відповідачу ОСОБА_2 . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Зуєвою Н.В. і зареєстровано в реєстрі за № 204.
ОСОБА_3 за життя звертався до медичних закладів за медичною допомогою з діагнозом центральний Сг правої легені (рак легень) з метастазами в головний мозок IV ступеня. Виразкова хвороба шлунку, про що свідчить витяг з історії хвороби № 14727 КЗ «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» ЧМР, Епікриз виписка із історії хвороби № 249 смт. Вільшана. На лікуванні перебував із 31.08.2018 по 03.09.2018.
Відповідно до посмертного епікризу № 60 від 04.09.2018, ОСОБА_3 перебував під «Д» наглядом з приводу раку легень. Причина смерті: ракова інтоксикація. Рак легень st IV, кл. гр. IV.
Ухвалою апеляційного суду від 27.02.2024 у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу на виконання якої надано висновок експерта №317 від 03.07.2024, у якому вказано, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент підписання заповіту 26.03.2018, складеного на користь ОСОБА_2 , не був позбавлений здатності у повній мірі розуміти та усвідомлювати значення своїх дій, надавати їм належну оцінку та керувати ними.
Позивач у справі вважає, що внаслідок хвороби спадкодавець  ОСОБА_3 при складенні оспорюваного заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати, що є підставою для висновків про його недійсність.
Правовідносини між сторонами справи, які ґрунтуються на вказаних вище фактичних обставинах, мають таку правову регламентацію.
Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок своєї смерті. Як визначено в ст. 1234 ЦК України, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.
Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст.1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі.
У свою чергу ст.1251 ЦК України передбачено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.
Згідно з ч.ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Отже заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).
Таким чином дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.
Вказане слідує з правових висновків ВС у постанові від 27.02.2020 у справі №761/19304/17.
Визнання заповіту недійсним, про що позивач порушує питання в цій справі, регламентовано статтею 1257 ЦК України, частина перша якої передбачає, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Частина 2 цієї ж статті встановлює, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Отже у разі, якщо при судовому розгляді буде встановлено відсутність волевиявлення особи на складення того чи іншого заповіту суд може визнати такий заповіт недійсним.
Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Ураховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач не довів належними доказами факт того, що на час складення оспорюваного заповіту спадкодавець  ОСОБА_3 мав такий стан здоров`я, що перешкоджав йому усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Такі висновки підтверджуються висновком судового експерта №317 від 03.07.2024 за результатами виконання ухвали апеляційного суду від 27.02.2024.
Так посилання на наявність тяжкої хвороби та зловживання алкогольними напоями спадкодавцем (про що позивач зазначає як у позовній заяві, так і поданій ним апеляційній скарзі) саме по собі не може свідчити про відсутність у нього волі на складення оспорюваного заповіту на ім`я своєї онуки, з якою він спілкувався, адже доказів такого істотного впливу стану здоров`я ОСОБА_3 на його свідомість, що перешкодив би об`єктивно сприймати дійсність, матеріали справи не містять.
Указані позивачем медичні діагнози без кваліфікованої оцінки їх конкретного впливу на особу заповідача не свідчать про таку істотність впливу хвороб на спадкодавця, що унеможливило свідоме складення ним оспорюваного заповіту.
Слід врахувати, що заповіт складено у березні 2018 року, а помер заповідач у вересні 2018 року, тобто розпорядження на випадок свої смерті він зміг зробити завчасно, що додатково підтверджує виваженість рішення ОСОБА_3 про складення заповіту на ім`я відповідача.
Не можна погодитися з апеляційними доводами скаржника про те, що позивач не отримував рахунків на оплату призначеної у справі судово-психіатричної експертизи, які направлялися простою кореспонденцією, тому не змін їх оплатити, з урахуванням такого.
Так у рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 у справі «Пономарьова проти України» вказано, що сторони справи мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.
Також згідно положень ст.ст.12, 81 ЦПК України обов`язок доводити свої вимоги (підтвердити їх доказами) покладено саме на позивача.
Отже позивач мав проявляти необхідну обачність щодо отримання у розумний строк рахунків на оплату призначеної за його ж клопотанням експертизи, що, однак, не мало місця.
Інших доводів, які б свідчили про те, що спір у справі суд першої інстанції вирішив невірно, подана апеляційна скарга не містить.
Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 26.12.2023 у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати скаржника по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, що подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в  :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.
Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 26.12.2023 у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Зуєвої Н.В., про визнання заповіту недійсним - залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за скаржником.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 06.08.2024.

Суддя-доповідач                        

Судді