ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2024 р.                                             Справа №907/397/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого  судді                                                  Галушко Н.А.
суддів                                                                      Желіка М.Б.
Орищин Г.В.

секретар судового засідання - Гунька О.

за участю представників учасників справи:
прокурор Місінська М.А.
від позивача 1  - не з`явився;
від позивача 2 - не з`явився;
від відповідача - не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури від 09.05.2024 (ЗАГС № 01-05/1355/24 від 09.05.2024)
на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 02.05.2024 про повернення позовної заяви
у справі № 907/397/24
за позовом Закарпатської обласної прокуратури в інтересах держави в особі
позивача 1 Державної екологічної інспекції у Закарпатській області, м. Ужгород
позивача 2   Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, с. Дубриничі Закарпатської області
до відповідача ДСГП "Ліси України", м. Київ, в особі філії "Ужгородське лісове господарство" ДСГП "Ліси України", с. Кам`яниця Закарпатської області
про стягнення шкоди у розмірі 205 643,46 грн, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища

ВСТАНОВИВ
Короткий зміст позовних вимог.
Закарпатська обласна прокуратура звернулась до Господарського суду Закарпатської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Закарпатській області та Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області до відповідача ДСГП "Ліси України" в особі філії "Ужгородське лісове господарство" про стягнення шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в розмірі 205 643,46 грн.
Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції. 
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 02.05.2024 у справі                     №907/397/24 позовну заяву Закарпатської обласної прокуратури та додані до неї документи повернуто позивачу.
Ухвала суду мотивована тим, що позивач не звільнений від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1  ст. 5 Закону України "Про судовий збір". Прокурором не додержано процесуальні вимоги п. 2 ч. 1  ст. 164 Господарського процесуального кодексу України  та не надано доказів сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Закарпатською обласною прокуратурою подано апеляційну скаргу від 09.05.2024 (ЗАГС № 01-05/1355/24 від 09.05.2024), в якій просить ухвалити нове рішення, яким скасувати ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 02.05.2024 у справі                     №907/397/24 та направити справу №907/397/24 для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на те, що судом неправильно застосовано норми матеріального права.
Скаржник вважає, що у такому випадку звернення до суду спровоковано не просто протиправною, а саме злочинною діяльністю. Відповідно певний суб`єкт вимагає судового захисту з причин виникнення обставин, які не залежали від його волі, і на момент пред`явлення позову позивач уже поніс втрати через настання подій, які настільки суперечать охоронюваним законодавством інтересам суспільстіва, що законодавець відніс їх до кримінально переслідуваних. За кримінальним законом неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення  до них, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам кваліфікується згідно ч. 2 ст. 367 КК України, тобто є кримінальним правопорушенням.
На думку скаржника, предметом даного позову, як певної матеріально-правової вимоги позивача до  відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, є стягнення збитків, завданих кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 2 ст. 367 КК України, у кримінальному провадженні за № 6202414016000001 від 22.01.2024 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, за результатами розгляду якого 20.02.2024 (справа № 298/251/24) Великоберезнянським районним судом Закарпатської області постановлено ухвалу про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 .
Таким чином, скаржник зазначає, що підставою заявлення позовних вимог про стягнення 205 643, 46 грн є те, що відповідач за даним господарським спором прямо пов`язаний із кримінальним провадженням, оскільки його посадова особа має процесуальний статус обвинуваченого, тобто особи, щодо якої органом досудового розслідування здобуто достатні докази для обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Зазначений у позові виклад фактичних обставин справи є ідентичним обставинам, за якими посадову особу відповідача вироком суду притягнуто до кримінальної відповідальності.
Скаржник вважає, що посадова особа відповідача - ОСОБА_1 обвинувачувався саме у зв`язку зі своєю організаційно-управлінською діяльністю як майстра лісу Білоберезівського лісництва державного підприємства «Велокоберезнянське лісомисливське господарство», оскільки неналежне виконання ним своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них спричинило тяжкі наслідки державним інтересам.
На думку скаржника, взаємозв`язок кримінального провадження і господарського спору підтверджується конкретним процесуальним документом - складеним уповноваженою особою та врученим у встановленому законодавством порядку обвинувальним актом, який скеровано до суду.
Отже, скаржник стверджує, що, у зв`язку з викладеним, вбачається достатня сукупність підстав вважати, що даний позов про відшкодування шкоди заявлений саме у зв`язку з вчиненням кримінального правопорушення, а тому позивач має бути звільнений від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», кримінальне провадження стосовно ОСОБА_1 закрито підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків притягнення  до кримінальної відповідальності, що є нереабілітуючою підставою. Прокурором до Господарського суду Закарпатської області вказану позовну заяву подано з дотриманням вимог ст. 164 ГПК України та у якості доказів того, що шкода довкіллю спричинена внаслідок вчинення кримінального правопорушення долучені всі підтверджуючі документи (докази). 

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Процесуальні дії суду у справі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.05.2024 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Галушко Н.А., суддів Орищин Г.В. та Желіка М.Б.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.05.2024 відкрито провадження у справі № 907/397/24 та призначено до розгляду в судовому засіданні на 11.06.2024.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.06.2024 відкладено розгляд справи на 18.06.2024.
Прокурор в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.
Позивачі та відповідач в судове засідання не з`явились, причин неявки не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, докази чого містяться в матеріалах справи.
Ухвалою суду від 11.06.2024 участь представників учасників процесу в судовому засіданні  обов`язковою не визнавалась.
Станом на 18.06.2024 клопотань про відкладення розгляду справи не поступало, а відтак судова колегія ухвалила розглядати справу за  наявними  у ній матеріалами.
Відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 18.06.2024 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Західного апеляційного господарського суду.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
Закарпатська обласна прокуратура звернулась до Господарського суду Закарпатської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Закарпатській області та Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області до відповідача ДСГП "Ліси України" в особі філії "Ужгородське лісове господарство"  про стягнення шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в розмірі 205 643,46 грн.
Суд ухвалою від 23.04.2024 позовну заяву залишив без руху у зв`язку з виявленими в ній недоліками та встановив  позивачу строк для їх усунення  не пізніше десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Зокрема недоліками позовної заяви встановлено не додержання процесуальних вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України - не надано доказів сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору, у зв`язку з відсутністю підстав для застосування в даному випадку положень п. 6 ч. 1  ст. 5 Закону України "Про судовий збір".
Вказана ухвала суду отримана позивачем 23.04.2024, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа (а.с.34).
01.05.2024 позивачем надіслані додаткові пояснення вх. №02.3.1-02/3571/24, якими позивач мотивував підстави звільнення від сплати судового збору.
Відповідно до вказаних пояснень, позивач посилається на те, що предметом даного позову, як певної матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, є стягнення збитків, завданих кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 2 ст. 367 КК України, у кримінальному провадженні за № 62024140160000020 від 22.01.2024 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2  ст. 367 КК України.
Позивач наголошує на тому, що ОСОБА_1 є службовою особою відповідача, а цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.
Ухвалою суду від 02.05.2024 повернуто без розгляду позовну заяву, у зв`язку із тим, що прокурором не усунено недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, не наведено доказів вчинення кримінального правопорушення у вигляді відповідного судового рішення (вироку).
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
За змістом частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону про банкрутство, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Таке право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пункт 1 ст.6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У такій формі у цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. Однак це право не є абсолютним.
Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема, й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.
У  статті 129 Конституції України  закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Частиною першою  статті 4 ГПК України  передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Скаржник зазначає, що даний позов про відшкодування шкоди заявлений у зв`язку з вчиненням кримінального правопорушення, а тому позивач має бути звільнений від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», кримінальне провадження стосовно ОСОБА_1 закрито на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, що є нереабілітуючою підставою. Прокурором вказану позовну заяву подано з дотриманням вимог ст 164 ГПК України та у якості доказів того, що шкода довкіллю спричинена внаслідок вчинення кримінального правопорушення долучені всі підтверджуючі документи (докази). 
Щодо наведеного судова колегія зазначає таке.
Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову.
Відповідно до пункту 2 частини 1  статті 164 ГПК України  до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Колегія суддів, зазначає, що на підтвердження своїх вимог потрібно подати фактичні дані (відомості про факти), тобто те, що можна назвати матеріально-правовою складовою підстави позову. Але при цьому такі дані мають встановлюватись передбаченими та дозволеними процесуальним законом засобами. І перелік цих засобів є вичерпним. Вже саме обмеження доказування певним вичерпним переліком засвідчує про обмеженість можливостей досягти "об`єктивної істини".
В даній позовній заяві прокурором в якості підстави позову зазначається про вчинення відповідачем в особі майстра лісу Білоберезівського лісництва ДП «Великоберезнянсье лісомисливське господарство» ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2  ст. 367 КК України.
Так, згідно приписів частини 2  статті 123 ГПК України  розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Згідно частини 1  статті 4 Закону України "Про судовий збір"  судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
У п. 6 ч. 1  ст. 5 Закону України "Про судовий збір"  вказано про звільнення від сплати судового збору позивачів у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих, внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що у спірному випадку не підлягає застосуванню п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», оскільки аналіз вказаної норми свідчить, що позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, звільняються від сплати судового збору у разі надання позивачем до суду доказів, що матеріальні збитки, які він просить стягнути, завдані саме у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення.
Як зазначалось вище, в обґрунтування своїх доводів позивач посилається на вчинення працівником відповідача кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, у кримінальному провадженні за № 62024140160000020 від 22.01.2024 (справа № 298/251/24).
Судом першої інстанції правомірно встановлено, що за результатами розгляду справи № 298/251/24 Великоберезнянським районним судом Закарпатської області постановлено ухвалу про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 .
Водночас, важливою гарантією дотримання прав підозрюваного та обвинуваченого у кримінальному процесі та обов`язковою складовою справедливого судового розгляду є презумпція невинуватості. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частини перша, друга, третя  статті 62 Конституції України).
Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.
Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абзаци перший - третій пункту 4 мотивувальної частини рішення Великої палати Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності  Конституції України  (конституційності) статті 368-2 Кримінального кодексу України від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019).
Конституційний принцип презумпції невинуватості є багатоаспектним, діє на всіх стадіях кримінального провадження та навіть після його завершення, адже сутність цього принципу полягає в тому, що презумпція стосовно непричетності особи до вчинення кримінального правопорушення має універсальний характер, поширюється на всі сфери суспільного життя особи та діє доти, доки її не спростовано належним чином, тобто, за приписами  статті 62 Конституції України, у законному порядку й обвинувальним вироком суду. У розумінні зазначених конституційних приписів метою принципу презумпції невинуватості є захист особи, стосовно якої здійснюється/здійснювалось кримінальне провадження, від будь-яких виявлених у зв`язку Із цим форм осуду від публічної влади, унаслідок чого піддано сумніву непричетність такої особи до вчинення кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. За частиною першою  статті 62 Конституції України  лише обвинувальний вирок суду є тим судовим актом, у якому повинна бути встановлена винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, тому інші акти публічної влади не можуть містити жодних позицій щодо винуватості особи, навіть у вигляді припущень стосовно такої винуватості.
В свою чергу, прокурор не наводить доказів вчинення кримінального правопорушення у вигляді відповідного судового рішення (вироку) (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.04.2024 у справі № 907/285/22.
Посилання скаржника на те, що докази, подані скаржником у сукупності є підставою вважати, що даний позов про відшкодування шкоди заявлений саме у зв`язку з вчиненням кримінального правопорушення, а тому позивач має бути звільнений від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки кримінальне провадження стосовно ОСОБА_1 закрито підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, що є нереабілітуючою підставою судовою колегією до уваги не приймається, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази у підтвердження вчинення кримінального правопорушення у вигляді відповідного судового рішення (вироку).
З врахуванням наведеного судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач не звільнений від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1  ст. 5 Закону України "Про судовий збір". Прокурором не додержано процесуальні вимоги п. 2 ч. 1  ст. 164 Господарського процесуального кодексу України  та не надано доказів сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Отже, відсутні підстави для застосування в даному випадку положень п. 6 ч. 1  ст. 5 Закону України "Про судовий збір"  та звільнення позивача від сплати судового збору.
З огляду на викладене, господарський суд дійшов  правомірного висновку про повернення позовної заяви та доаних до неї документів Закарпатській обласній прокуратурі. 
Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи  та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України    судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвалу  Господарського суду Закарпатської області від 02.05.2024 у справі  №907/397/24 - без змін.
Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, 
Західний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури від 09.05.2024 (ЗАГС № 01-05/1355/24 від 09.05.2024) залишити без задоволення.
2.Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 02.05.2024 у справі                     №907/397/24 залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за скаржником.
3.Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження судових рішень до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
              4. Матеріали справи повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Головуючий суддя                                                             Галушко Н.А.

Суддя                                                                                Желік М.Б.

Суддя                                                                                Орищин Г.В.