Справа № 464/2506/24                                Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М. 
Провадження № 33/811/904/24                                Доповідач: Партика І. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його захисника – адвоката Яцишина Андрія Володимировича, потерпілої ОСОБА_2 , представника потерпілої адвоката Шишка Олега Мар`яновича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, апеляційну скаргу адвоката Яцишина Андрія Володимировича на постанову Сихівського районного суду м. Львова від 27 травня 2024 року щодо ОСОБА_1 ,
встановив:
цією постановою, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень 00 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_1 , будучи раніше притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення, 31 березня 2024 року о 19.00 год. перебуваючи на пр. Червоної Калини, 84, у м. Львові вчинив відносно ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру, які полягали у погрозах, намаганні штовхнути, внаслідок чого могла бути завдана школа її психологічному здоров`ю.
Не погоджуючись з даною постановою адвокат Яцишин А.В., в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову та закрити провадження у справі.
В мотивах апеляційної скарги зазначає, що постанова місцевого суду не ґрунтується на дійсних обставинах справи, оскільки ОСОБА_1 не вчиняв жодного адміністративного правопорушення 31 березня 2024 року, а матеріалами справи не містять допустимих доказів.
Звертає увагу, що відеозапис, долучений до матеріалів справи, зроблений на невідомий пристрій та не містить даних коли саме він був виготовлений. Окрім того, місцевим судом не надано належної оцінки запереченням захисника.
Повідомляє, що в протоколі про адміністративне правопорушення, не викладені обставини правопорушення, відповідно до диспозиції ст. 173-2 КУпАП, не зазначено конкретних дій в наслідок яких потерпілій могло бути завдано шкоду психологічному чи фізичному здоров`ю.
Вислухавши доповідь судді, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, виступ потерпілої та її представника на заперечення аргументів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Частиною 7 ст. 294 КУпАП встановлено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, передбачено відповідальність за дії вчинені особою, яка протягом року була піддана адміністративному стягненню за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи не настання фізичної, психологічної або матеріальної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII від 7 грудня 2017 року, з наступними змінами, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Згідно з п. 14 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Відтак, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 2 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.173-2 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, зокрема даними, що містяться у:
-протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №373034 від 6 квітня 2024 року (а.с. 2), з якого встановлено, що 31 березня 2024 року близько 19 год. на АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство, щодо ОСОБА_2 , в присутності малолітньої дитини ОСОБА_3 , 2020 р.н., тобто умисні дії фізичного та психологічного характеру, що полягали у штовханині, погрозах, внаслідок чого могло бути завдано шкоду фізичному чи психологічному здоров`ю потерпілих, окрім того таке порушення вчинено повторно протягом року;
-даними із служби 102 (а.с. 4), відповідно до яких, 31 березня 2024 року на лінію «102» поступило повідомлення, що за адресою АДРЕСА_2 дебоширить колишній чоловік, а саме вчинив у присутності дитини скандал,в ході якого обзивав потерпілу нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, шарпав за одяг та штовхав, не бив;
-заявою ОСОБА_2 від 31 березня 2024 року (а.с. 5), відповідно до якої вона просить прийняти міри до колишнього чоловіка ОСОБА_1 , з яким 31 березня 2024 року виник конфлікт через невчасне повернення дитини згідно розпорядження Сихівської районної адміністрації від 17 листопада 2023 року №574, в ході якого він нецензурно виражався в її сторону, погрожував фізичною розправою, шарпав за одяг;
-поясненнями ОСОБА_2 від 31 березня 2024 року (а.с. 6), з яких встановлено, що ОСОБА_1 поводив себе агресивно, намагався її вдарити;
-письмовими поясненнями ОСОБА_4 (а.с. 7), відповідно до яких. ОСОБА_1 вчинив скандал із її донькою, оскільки повернув дитину не в 17 год., а в 19 год. , вході якого обзивав її нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, шарпав за одяг та штовхав у присутності дитини, тілесних ушкоджень не заподіяв;
-постановою Сихівського районного суду м. Львова від 13 березня 2024 року (а.с. 10), якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
-відеозаписом, долученим до матеріалів судової справи, на якому зафіксований конфлікт, який виник між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з приводу зовнішнього вигляду дитини.
Доводи апелянта, що ОСОБА_1 не вчиняв жодного адміністративного правопорушення 31 березня 2024 року, апеляційний суд розцінює критично, оскільки такі спростовуються матеріалами справи зазначеними вище за текстом.
Аргументи апелянта, що відеозапис, долучений до матеріалів справи, зроблений на невідомий пристрій та не містить даних коли саме він був виготовлений, не заслуговують на увагу апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Апеляційний суд не приймає до уваги аргументи апелянта, що місцевим судом не надано належної оцінки запереченням захисника, оскільки місцевим судом всебічно, повно і об`єктивно дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, відповідно до вимог ст. 252 КУпАП.
Твердження апелянта, що в протоколі про адміністративне правопорушення, не викладені обставини правопорушення, відповідно до диспозиції ст. 173-2 КУпАП, не зазначено конкретних дій в наслідок яких потерпілій могло бути завдано шкоду психологічному чи фізичному здоров`ю, апеляційний суд розцінює критично, оскільки такі мають формальний характер та не підтверджуються матеріалами справи.
Як вбачається з матеріалів справи, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №373034 від 6 квітня 2024 року (а.с. 2), викладено в повному обсязі обставини правопорушення, зазначено дії, які вчиняв ОСОБА_1 по відношенню до колишньої дружини, які могли завдати шкоду її психологічному чи фізичному здоров`ю.
Всі інші доводи апеляційної скарги сторони захисту судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки наявними в матеріалах справи доказами не підтверджуються, мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу, що санкцією ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, передбачено покарання у вигляді штрафу від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб.
Проте судом першої інстанції призначено покарання у розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн., разом із тим, відповідно до п. 4 ч. 7, 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову, у разі зміни постанови в частині накладення стягнення, в межах, передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.
Отже, доводи апеляційної скарги адвоката Яцишина А.В. є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -
постановив:
постанову Сихівського районного суду м. Львова від 27 травня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст.173-2 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Яцишина Андрія Володимировича – без задоволення.
Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                         Партика І.В.