Ухвала
 
28 серпня 2024 року
м. Київ
 
справа № 212/532/24
провадження № 61-11656ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,
 
розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізька Теплоцентраль» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізька Теплоцентраль» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати неправомірними дії Акціонерного товариства «Криворізька Теплоцентраль» (далі - АТ «Криворізька Теплоцентраль») щодо нарахування плати за постачання теплової енергії (централізованого опалення) до квартири             АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідача припинити нарахування плати за надання послуг з постачання теплової енергії (централізованого опалення) до вказаної квартири.
 
Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області рішенням           від 22 лютого 2024 року позов задовольнив частково. Визнав неправомірними дії АТ «Криворізька Теплоцентраль» з нарахування плати по особовому рахунку за постачання теплової енергії до квартири АДРЕСА_1 з 01 жовтня 2013 року. Зобов`язав АТ «Криворізька Теплоцентраль» припинити нарахування плати за надання послуг з постачання теплової енергії до квартири АДРЕСА_1 з 01 жовтня 2013 року і в подальшому не нараховувати. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
 
Дніпровський апеляційний суд постановою від 10 липня 2024 року апеляційну скаргу АТ «Криворізька Теплоцентраль» залишив без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області                        від 22 лютого 2024 року - без змін. 
 
12 серпня 2024 року АТ «Криворізька Теплоцентраль» подало засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого               2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення повністю.
 
Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року                                  № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України                  (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)
 
Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбаченим за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про визнання неправомірними дії щодо нарахування плати за постачання теплової енергії (централізованого опалення) та зобов`язати припинити нарахування плати за надання послуг з постачання теплової енергії (централізованого опалення).
 
Справа № 212/532/24 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі І Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
 
З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
У касаційній скарзі заявник посилається на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та вказує, що фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики полягає у проблемному питання щодо правильного застосування норм права при розгляді справ про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення за умови, що споживач від`єднався від мережі централізованого опалення із порушенням Порядку               від 22 листопада 2005 року № 4. 
 
Також АТ «Криворізька Теплоцентраль» зазначає, що справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення (підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
 
Значний суспільний інтерес цієї справи, на думку заявника, полягає в тому, що вказана проблема має неабияке виняткове значення, зокрема, для громади                   м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, оскільки, у тому числі, в роботі АТ «Криворізька Теплоцентраль» встановлюється все більше і більше випадків, коли споживачі від`єднались від мережі централізованого опалення із порушенням Порядку від 22 листопада 2005 року № 4, і за відсутності встановленого законом пакету документів, підприємство цілком законно обліковує таких абонентів як повноцінних споживачів послуги з централізованого опалення.
 
Окрім цього, заявник зазначає, що ця справа має виняткове значення для нього оскільки, АТ «Криворізька теплоцентраль» падає послуги з постачання теплової енергії більшій частині м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, а саме в Саксаганському, Покровському (Жовтневому), Довгинцівському, Інгулецькому та частині Тернівського районах міста (тобто у п`яти районах із семи існуючих). При цьому під час розгляду справ у місцевих судах про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення збільшується кількість випадків, за яких споживачі від`єднались від мереж централізованого опалення з порушенням законодавчо встановленого порядку, а Дніпровський апеляційний суд підтримує та фактично узаконює неправомірне самовільне відключення споживачів та визнає законним захист - способом примусового виконання обов`язку в натурі, тобто на майбутнє, що унеможливлює застосування правових наслідків «заднім числом».
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Так, заявником не наведено переконливих доводів стосовно того, в чому полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовано не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.
 
Крім того, вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси широкого кола фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей, девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України, тощо.
 
Проте касаційна скарга не містить належного обґрунтування, яке б свідчило про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи і вказувало б на те, що предмет спору у цій справі стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства.
 
Стосовно посилання на виняткове значення для заявника цієї справи, то слід зазначити, що оцінка судом «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.
 
Аналіз наведених у скарзі доводів не дає підстав для висновку про те, що вказана справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки незгода з оскаржуваними судовими рішеннями не свідчить про винятковість справи для заявника, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для останнього внаслідок прийняття такого судового рішення.
 
Інших підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких суд міг би визнати оскаржувані судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню, у касаційній скарзі не зазначено.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Криворізька Теплоцентраль» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого             2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізька Теплоцентраль» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                                     А. Ю. Зайцев
            
                                                                                                            Є. В. Коротенко
            
                                                                                                                      М. Ю. Тітов