П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

04 липня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/35065/23	

Перша інстанція: суддя Тарасишина О.М.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого:          Градовського Ю.М.
суддів:          Турецької І.О.,
          Шеметенко Л.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_2 ) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2024р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, 

В С Т А Н О В И Л А:
У грудні 2023р. ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до НОМЕР_1 Прикордонного загону (ВЧ НОМЕР_2 ), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону ДПС України (ВЧ НОМЕР_3 ), що полягає у не нарахуванні та не виплаті у повному розмірі – відповідно до вимог Постанови КМУ №168 (в редакції від 1.09.2022р.) та Наказу АДПСУ №358/0/081-22АГ від 9.12.2022р., ОСОБА_1 додаткової винагороди на період дії воєнного стану за січень 2023 року;
- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін ДПС України (ВЧ НОМЕР_3 ), нарахувати та виплатити у повному розмірі – відповідно до вимог Постанови КМУ №168 (в редакції від 1.09.2022р.) та наказу АДПСУ №628/0/081-22АГ від 9.12.2022р., ОСОБА_1 додаткову винагороду на період дії воєнного стану за січень 2023 року;
- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону ДПС України (ВЧ НОМЕР_3 ), що полягає у не нарахуванні та не виплаті у повному розмірі – відповідно до вимог Постанови КМУ №168 (в редакції від 21.01.2023р.) та Наказу МВС №36 від 26.01.2023р., ОСОБА_1 додаткової винагороди на період дії воєнного стану за період з 1.02.2023р. по 31.05.2023р.;
- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін ДПС України (ВЧ НОМЕР_3 ), нарахувати та виплатити у повному розмірі – відповідно до вимог Постанови КМУ №168 (в редакції від 21.01.2023р.) та Наказу МВС №36 від 26.01.2023р., ОСОБА_1 додаткову винагороду на період дії воєнного стану за період з 1.02.2023р. по 31.05.2023р..
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він призваний до військової служби до лав ЗСУ та займає посаду старшого сержанта в НОМЕР_1 прикордонному загоні (ВЧ НОМЕР_2 ).
Позивач з січня 2023р. перебував в оперативному підпорядкуванні (у відрядженні) та брав участь у бойових діях, на підставі бойового наказу Адміністрації державної прикордонної служби України, проте за цей час йому не нарахована додаткова винагорода відповідно до Постанови №168 в розмірі 100 000грн. за безпосередню участь в бойових діях та відповідних заходах. 
Не погодившись із такими діями прикордонного загону, позивач звернувся до суду із даним позовом. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2024р. адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону ДПС України (ВЧ НОМЕР_3 ), що полягає у не нарахуванні та не виплаті у повному розмірі – відповідно до вимог Постанови КМУ №168 (в редакції від 1.09.2022р.) та Наказу АДПСУ №358/0/081-22АГ від 9.12.2022р., ОСОБА_1 додаткової винагороди на період дії воєнного стану за січень 2023 року.
Зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін ДПС України (ВЧ НОМЕР_3 ), нарахувати та виплатити у повному розмірі – відповідно до вимог Постанови КМУ №168 (в редакції від 1.09.2022р.) та наказу АДПСУ №628/0/081-22АГ від 9.12.2022р., ОСОБА_1 додаткову винагороду на період дії воєнного стану за січень 2023 року.
Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону ДПС України (ВЧ НОМЕР_3 ), що полягає у не нарахуванні та не виплаті у повному розмірі – відповідно до вимог Постанови КМУ №168 (в редакції від 21.01.2023р.) та Наказу МВС №36 від 26.01.2023р., ОСОБА_1 додаткової винагороди на період дії воєнного стану за період з 1.02.2023р. по 31.05.2023р..
Зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін ДПС України (ВЧ НОМЕР_3 ), нарахувати та виплатити у повному розмірі – відповідно до вимог Постанови КМУ №168 (в редакції від 21.01.2023р.) та Наказу МВС №36 від 26.01.2023р., ОСОБА_1 додаткову винагороду на період дії воєнного стану за період з 1.02.2023р. по 31.05.2023р..
В апеляційній скарзі ВЧ НОМЕР_3 , посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про задоволення скарги, скасування рішення суду та прийняття по справі нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.
Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи наявні витяги з довідок ВЧ НОМЕР_4 від 16.05.2023р. №1870, ВЧ НОМЕР_5 від 12.06.2023р. №2/2229, які підтверджують безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях у спірний період.
Проте, з таким висновком суду першої не може погодитись судова колегія, оскільки вказаного висновку суд дійшов без належного з`ясування обставин по справі, у зв`язку з чим допустив невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
За правилами ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судова колегія вважає, що вказані порушення норм права призвели до неправильного вирішення справи по суті, а тому апеляційний суд на підставі ст.317 КАС України, рішення суду скасовує та приймає нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що відповідно до службового посвідчення серії НОМЕР_6 ОСОБА_1 проходить військову службу в ДПС України та займає посаду старшого сержанта в НОМЕР_1 прикордонному загоні (ВЧ НОМЕР_2 ) та виконує конституційний обов`язок щодо захисту суверенітету і територіальної цілісності України. 
Позивач зазначив, що з січня 2023 року він брав участь у бойових діях, що підтверджується витягами з довідок ВЧ НОМЕР_5 від 16.05.2023р. №1870 та від 12.06.2023р. №2/2229.
Позивач вважає, що невиплата відповідачем збільшеної додаткової винагороди 100 000 грн., відповідно до Постанови КМУ від 28.02.2022р. №168  є протиправною, а тому він звернувся до суду із даним позовом.
Перевіряючи правомірність та законність дій ВЧ НОМЕР_2 у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх незаконність та протиправність в межах доводів апеляційних скарг, судова колегія виходить з наступного.
Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
У частині 2 ст.9 цього Закону установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно абзацу 1 ч.4 ст.9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців та їх розміри визначені Постановою КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017р. №704.
Абзацом 2 ч.4 ст.9 Закону № 2011-XII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 7.06.2018р. №260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018р. за №745/32197 (далі - Порядок №260).
Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022р. №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України постановлено ввести в Україні воєнний стан. 
Цього ж дня (24.02.2022р.) Указом Президента України від 24.02.2022р. №69/2022 на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. 
Відповідно до п.4 Указу Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» Кабінет Міністрів України [зобов`язаний] невідкладно: 2) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України. 
Згідно з п.6 Указу Президента України від 24.02.2022р. №69/2022 «Про загальну мобілізацію» Кабінету Міністрів України [доручено] забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.
На виконання цих указів Кабінет Міністрів України видав постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022р. №168, якою, серед іншого, передбачив на період дії воєнного стану виплату для військовослужбовців додаткової винагороди.
Відповідно до п.1 Постанови №168 (у редакції чинній з 18.10.2022р.) на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах..
У цій постанові Кабінет Міністрів України визначив перелік військовослужбовців за видами військових формувань, на яких поширено дію цієї постанови, та розмір вищевказаної додаткової винагороди. 
Водночас реалізація цитованих приписів указаної постанови вимагала визначення порядку та умов виплати такої додаткової винагороди, виходячи з того, що формулювання «а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів … в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах» є нечітким та породжує істотні труднощі у його правозастосуванні, що, насамперед, пов`язано із застосуванням сполучника «або», який має розділовий характер. 
У постанові від 22.11.2023р. у справі №520/690/23 Верховний Суд констатував, що «текстуальний виклад цієї частини пункту 1 Постанови №168 має широкий зміст, що за певних умов могло б спричиняти неоднакове її розуміння та застосування, наслідком чого може бути необґрунтована невиплата військовослужбовцю додаткової винагороди або, навпаки, виплата за відсутності для цього підстав».
Конкретизація умов, визначених цитованим положенням пункту 1 Постанови №168, залежить від типу військового формування (роду військ), в якому проходить службу військовослужбовець, у зв`язку з чим подальшими змінами, внесеними Постановою від 7.07.2022р. №793 (застосовується з 24.02.2022р.), Постанова №168 доповнена пунктом 2-1, яким установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів».
Наказом МВС України №36 від 26.01.2023р. затверджено порядок та умови виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі – Порядок №36).
Пунктом першим зазначеного порядку встановлено, що він визначає механізм виплати на період дії воєнного стану військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі - військовослужбовці) додаткової винагороди, передбаченої п.1 Постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Підпунктом 2 п.3 Порядку №36 встановлено, що на період дії воєнного стану додаткова винагорода виплачується у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень, військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора у період здійснення зазначених заходів, у розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах.
До безпосередньої участі в бойових діях або заходах належать виконання військовослужбовцем у районах ведення воєнних (бойових) дій:
1) бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань органом (підрозділом, у тому числі зведеним) Державної прикордонної служби України (далі - Держприкордонслужба) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно;
2) бойових (спеціальних) завдань з усебічного забезпечення органів (підрозділів) Держприкордонслужби, угруповань військ, інших складових сил оборони згідно з бойовим розпорядженням в умовах вогневого ураження або безпосереднього зіткнення з противником;
3) бойових завдань з охорони об`єктів під час нанесення по них вогневого ураження противником, відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення їх у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою за умови безпосереднього вогневого контакту з противником;
4) бойових (спеціальних) завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) в умовах безпосереднього зіткнення або взаємного вогневого контакту з противником;
5) бойових (спеціальних) завдань з виявлення та вогневого ураження повітряних цілей;
6) польотів, ведення повітряного бою, а також заходів з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту згідно з бойовими розпорядженнями;
7) бойових (спеціальних) завдань у складі екіпажу корабля, катера, судна забезпечення Держприкордонслужби в морській та річковій акваторіях, поєднаних з вогневим ураженням або безпосереднім зіткненням з противником, а також виконання бойових завдань з пошуку (тралення) та знешкодження (знищення) мін, вибухонебезпечних предметів;
8) бойових (спеціальних) завдань у складі відділів прикордонної служби, прикордонної застави, прикордонної комендатури, прикордонної комендатури швидкого реагування в умовах вогневого ураження або безпосереднього зіткнення з противником (пункт 3 Порядку №36).
Відповідно до п.4 Порядку №36 документами, що підтверджують безпосередню участь військовослужбовців у воєнних (бойових) діях або заходах, є:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (службово-бойових дій, вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал, журнал ведення оперативної обстановки) або бойове донесення, або постова відомість під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад, чи копії або витяги з них;
рапорт (донесення) начальника (командира) підрозділу (групи, загону, екіпажу) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням військового звання, прізвища, власного імені та по батькові (за наявності), а також кількості днів участі військовослужбовців у бойових діях або заходах.
Відтак, судова колегія приходить до висновку, що підставою для виплати є документи, які підтверджують безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях.
Разом з тим, відповідно до абз.28 ч.1 ст.1 ЗУ «Про оборону України» від 6.12.1991р. №1932-ХІІ «район воєнних (бойових) дій» - визначено рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.
Відповідно до наказів Головнокомандувача Збройних Сил України «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій» від 2.02.2023р. №26, від 14.02.2023р. №35, від 1.03.2023р. №52, від 1.04.2023р. №89, від 1.05.2023р. №111, від 1.06.2023р. №147 чітко визначені райони ведення бойових дій в період з 1.01.2023р. по 31.05.2023р. до яких не входить жоден з районі або територіальних громад Херсонської або Миколаївської області, які були б розташовані на Правому березі річки Дніпро, а відповідними районами визначаються виключно райони лівобережжя Херсонщини.
Як вбачається із матеріалів справи та рішення суду першої інстанції, що основною підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 є витяги з довідок ВЧ НОМЕР_5 від 16.05.2023р. №1870 та від 12.06.2023 №2/2229, якими визначено, що позивач у періоди з 1.01.2023р. по 14.01.2023р., з 30.01.2023р. по 12.02.2023р., з 17.02.2023р. по 20.02.2023р., з 24.02.2023р. по 26.03.2023р., з 31.03.2023р. по 4.04.2023р., з 8.04.2023р. по 30.04.2023р., з 1.05.2023р. по 31.05.2023р. брав безпосередню участь у бойових діях або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебував безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) у період здійснення зазначених заходів та виконував бойові (спеціальні) завдання, а саме під час виконання бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань органом (підрозділом, у тому числі зведеним) Державної прикордонної служби України першого ешелону оборони до батальйону включно в операційній зоні оперативного угруповання військ   « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
З метою встановлення певних обставин для повного, всебічного і об`єктивного розгляду справи, апеляційним судом 15.05.2024р. було направлено запити до ВЧ НОМЕР_5 та НОМЕР_1 Прикордонний загін ДПС України (ВЧ НОМЕР_2 ).
Так, в запиті до НОМЕР_1 Прикордонний загін ДПС України (ВЧ НОМЕР_2 ) ставилося питання щодо відрядження старшого сержанта ОСОБА_1 у період з січня 2023р. по травень 2023р. включно до ВЧ НОМЕР_5 .
3.06.2024р. ВЧ НОМЕР_2 надано відповідь на запит, в якому зазначено ОСОБА_1 у період з січня по травень 2023р. до ВЧ НОМЕР_5 не відряджався та проходив службу і виконував завдання у складі ВЧ НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою №912 від 31.05.2024р., підписаною Начальником відділу кадрів підполковником 
ОСОБА_2 запиті до ВЧ НОМЕР_5 ставилися питання щодо перебування старшого сержанта ОСОБА_1 у відрядженні до ВЧ НОМЕР_5 у період з січня 2023р. по травень 2023р. включно та на підставі яких наказів та розпоряджень та щодо видачі довідок від 16.05.2023р. №1870, від 12.06.2023р. №2/2229.
24.06.2024р. ВЧ НОМЕР_5 надано відповідь, в якій зазначено, що ОСОБА_1 , військовослужбовець ВЧ НОМЕР_2 , у підпорядкування ВЧ НОМЕР_5 у період з січня по травень 2023р. не перебував, а зазначені у запиті довідки для призначення та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168, за період з січня по травень 2023р. безпосередньо ВЧ НОМЕР_5 не видавались.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що в даному випадку витяг з довідки ВЧ НОМЕР_5 від 16.05.2023р. №1870 та витяг з довідки ВЧ НОМЕР_5 від 12.06.2023р. №2/2229 не є належними та достатніми доказами, що підтверджували б безпосередню участь ОСОБА_1 участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебував безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) у період здійснення зазначених заходів та виконував бойові (спеціальні) завдання, оскільки у спірний період позивач проходив службу у ВЧ НОМЕР_2 та нікуди не відряджався.
Натомість, ВЧ НОМЕР_2 надано Витяг з журналу бойових дій відділу прикордонної служби (тип С) НОМЕР_1 прикордонного загону ДПС України від 1.01.2023р. №25/6-р-(гриф).
Із даного витягу вбачається, що старший сержант ОСОБА_1 у період з січня по травень 2023р. виконував завдання в районі АДРЕСА_1 , які знаходяться на Правому березі річки Дніпро, тобто поза районами ведення воєнних (бойових) дій, визначених наказами Головнокомандувача ЗСУ з 1.01.2023р..
Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що згідно розрахункових листів за січень – травень 2023р. ОСОБА_1 у період виплачувалась додаткова винагорода, передбачена Постановою КМУ №168 від 28.02.2022р. в розмірі 30 000грн..
При цьому, в січні 2023р. ОСОБА_1 отримав за грудень 2022р. збільшено до 100 000грн. додаткову винагороду, оскільки в грудні 2022р. м.Херсон, де позивач перебував на службі, було віднесено до районів ведення воєнних (бойових) дій.
Вказане свідчить про відсутність в діях ВЧ НОМЕР_2 протиправної бездіяльності стосовно невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 у повному обсязі.
У контексті оцінки доводів апеляційних скарг, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вказані обставини не дослідив, належної оцінки не дав, а тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку із чим апеляційний суд вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,317 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_2 ) задовольнити.
          Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2024р. скасувати.
          Прийняти по справі нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
          Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.          

Головуючий:                                                                                Ю.М. Градовський

Судді:                                                                                          І.О. Турецька

                                                                                                    Л.П. Шеметенко