ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2024 року                                                    м. Дніпро         Справа №  904/6421/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді  Чередка А.Є. (доповідач)        
суддів: Мороза В.Ф., Кощеєва І.М.
при секретарі судового засідання: Манець О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "ДніпроАЗОТ"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Ліпинський О.В.) від  07.03.2024р. у справі № 904/6421/23

за позовом 2 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об`єктів, м. Камянське, Дніпропетровська область 
до Акціонерного товариства "ДніпроАЗОТ", м. Кам`янське, Дніпропетровська область 
про стягнення заборгованості в розмірі  2 388 320,49грн., -      

                                                                  ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023р. 2 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об`єктів (далі - Позивач) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "ДніпроАЗОТ" (надалі - Відповідач), за змістом якого, з урахуванням заяви про збільшення позовних від 06.02.2024 року, просив стягнути заборгованість в розмірі 2 388 320,49 грн., з яких: 2 370 212,00 грн. основного боргу, 11 303,18 грн. інфляційних втрат, 6 805,31 грн. 3% річних. 
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням Відповідачем зобов`язань за договором про охорону від пожеж № ОП-20/20-ІІ від 27.12.2023 року.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.03.2024р. у справі № 904/6421/23: 
- позов задоволено частково;
- стягнуто з Акціонерного товариства "ДніпроАЗОТ" (51909, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Горобця С.Х., будинок 8-1, код ЄДРПОУ 05761620) на користь 2 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об`єктів (51909, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Горобця С.Х., будинок 8-1, код ЄДРПОУ 08681755) 1 777 659,00 грн. заборгованості, 11 303,18 грн. інфляційних втрат, 6 805,31 грн.  3% річних, 35 824,81 грн. витрат зі сплати судового збору;
- в частині стягнення заборгованості в розмірі 892 553,00 грн. провадження у справі закрито в зв`язку з відсутністю предмету спору. 
Не погодившись з даним рішенням господарського суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Акціонерне товариство "ДніпроАЗОТ", в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.03.2024 року у справі № 904/6421/23 в частині задоволення позовних вимог про стягнення 1 777 659,00 грн. заборгованості, 11 303,18 грн. інфляційних втрат, 6 805,31 грн. 3% річних, 35 824,81 грн. витрат зі сплати судового збору, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.       
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт, зокрема, зазначає наступне:
-          суд першої інстанції не врахував приписи ст. 80 Кодексу цивільного кодексу України, якими передбачено, що гасіння пожеж здійснюється безоплатно та не надав оцінки підписаним між сторонами актам виконаних робіт, які не містять конкретних робіт, тому дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову;
-          суд першої інстанції не врахував факт форс-мажорних обставин, які пов`язані зі збройною агресією РФ проти України та введенням воєнного стану, внаслідок чого відповідач не мав можливості належним чином та безпечно забезпечувати власну виробничо-господарську діяльність, внаслідок чого перебуває у простої, що підтверджує відсутність підстав для задоволення позову;
- суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам відповідача щодо невірного розрахунку позивачем 3% річних та інфляційних втрат та безпідставно відхилив клопотання відповідача про проведення між сторонами звірки взаєморозрахунків;  
-          після ухвалення рішення у справі відповідачем було частково сплачено заборгованість перед позивачем у сумі 592 553,00грн., що є підставою для відповідного зменшення стягнутої оскаржуваним рішенням суми основного боргу.  
Ухвалою від 22.04.2024р. Центральний апеляційний господарський суд, у складі колегії суддів: головуючий суддя – Чередко А.Є., судді – Коваль Л.А., Мороз В.Ф., відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "ДніпроАЗОТ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.03.2024р. у справі № 904/6421/23, розгляд апеляційної скарги призначив в судове засідання на 05.08.2024р.
Відповідно до розпорядження керівника апарату суду від 05.08.2024р. у зв`язку із перебуванням на лікарняному судді Коваль Л.А. було здійснено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у судовій справі № 904/6421/23 та згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2024р. для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя – Чередко А.Є., судді – Кощеєв І.М., Мороз В.Ф.
Представник Позивача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечив, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу відповідача безпідставною, у зв`язку з чим просив залишити оскаржуване рішення без змін.
Акціонерне товариство "ДніпроАЗОТ" не скористалося своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечило явку представника, про час та місце судового засідання було повідомлено апеляційним судом належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Враховуючи вищенаведене, приписи ст. 202 ГПК України, а також те, що явка представників учасників справи в судове засідання апеляційним судом не визнавалася обов`язковою, а неявка представника Відповідача не перешкоджає апеляційному перегляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу по суті за відсутності представника Відповідача.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника Позивача, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 27.12.2019 року між Позивачем (Виконавцем) та Відповідачем (Замовником) укладено Договір про охорону від пожеж № ОП-20/20-ІІ (надалі - Договір).
Згідно п. 1.1. Договору Виконавець зобов`язується надавати послуги для забезпечення будівель, споруд та територій Замовника охороною від пожеж (далі - об`єкти), а Замовник - прийняти та оплатити такі послуги. 
Відповідно до п. 1.2. Договору цей Договір визначає механізм, організацію та забезпечення охорони від пожеж об`єктів Замовника з метою запобігання виникненню пожеж, їх своєчасного виявлення, локалізації, ліквідації та мінімізації збитків від них.
Пунктом 2.1. Договору передбачено, що Виконавець повинен надати послуги з охорони від пожеж, а Замовник надати умови для виконання даних послуг, якість яких відповідатиме вимогам чинного законодавства та нормативним актами питань пожежної, техногенної безпеки та цивільного захисту.
Згідно п. 3.1. Договору Сторони визначили ціну Договору, яка склала щомісячно 512 00,00 грн. без ПДВ.
Додатковою угодою № 1 від 15.04.2020 до Договору № ОП-20/20-ІІ Сторони змінити ціну Договору (пункт 3.1.), та визначили її на рівні 592    553,00 грн. на місяць, без урахування ПДВ.
Пунктом п. 4.1 Договору Сторони визначили порядок здійснення оплати, за яким розрахунки проводяться на підставі Акту наданих послуг та Рахунку шляхом оплати Замовником наданих Виконавцем послуг щомісяця в національній валюті України не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування належної до сплати суми на розрахунковий рахунок Виконавця.
Додатковою угодою № 4 від 28.11.2022 до Договору Сторони погодили продовжити термін дії Договору до 31 грудня 2023 року.
Як убачається з матеріалів справи, в період з серпня по грудень 2023 року Позивач надав Відповідачу послуги з охорони від пожеж відповідно до Договору на загальну суму            2    962 765,00 грн., що підтверджується підписаними сторонами без зауважень актами здачі - приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 31 серпня 2023 року, 30 вересня 2023 року, 31 жовтня 2023 року, 30 листопада 2023 року, 31 грудня 2023 року.
Для здійснення оплати наданих послуг, Позивачем були виставлені рахунки № 50 від 31.08.2023 року, № 59 від 30.09.2023 року № 65 від 31.10.2023 року № 71 від 30.11.2023 року, № 78 від 31.12.2023 року.
Станом на дату звернення Позивача з даним позовом до суду, Відповідач оплату наданих послуг здійснив несвоєчасно та не в повному обсязі, зокрема, сплатив на користь Позивача 142    553,00 грн. та 150    000,00 грн., платежами від 09.10.2023 та 29.11.2023 відповідно. 
В процесі вирішення даного спору в суді першої інстанції, Відповідач здійснив оплату заборгованості сумі 892    553,00 грн., що підтверджується копіями платіжних інструкцій від 22.12.2023, 30.01.2024, 12.02.2024 (а.с. 141-144), що було підставою для закриття провадження у відповідній частині вимог, в зв`язку з відсутністю предмету спору.
Отже, на час ухвалення оскаржуваного рішення. залишок суми боргу Відповідача перед Позивачем становив 1    777 659,00 грн. (2    962 765,00 – 142    553,00 – 150    000,00 – 892    553,00 = 1    777 659,00).
Згідно вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що у якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
На підставі наведеної норми закону Позивач розрахував та просив стягнути з Відповідача три проценти річних у розмірі 6    805,31 грн. які нараховані за загальний період прострочення виконання грошового зобов`язання з 11.09.2023 року по 30.11.2023 року, а також інфляційні втрати в сумі 11    303,18 грн. за вересень-жовтень 2023 року.
За підрахунками суду першої інстанції, розрахунок процентів річних та інфляційних втрат здійснено арифметично правильно.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про наявність підстав для стягнення з Відповідача на користь Позивача 1 777 659,00 грн. основного боргу, 11 303,18 грн. інфляційних втрат та 6 805,31 грн. 3% річних. 
При цьому, колегія суддів відхиляє доводи Відповідача про відсутність підстав для задоволенню позову, адже вони грунтуються на умовах Договору, який був чинним у спірний період, відтак встановлені ним зобов`язання є обов`язковими для сторін та підлягають виконанню.   
Також, колегія суддів враховує, що Відповідачем без зауважень були підписані акти здачі - приймання виконаних робіт (наданих послуг) та частково сплачено їх вартість, що підтверджує виконання Позивачем робіт, обумовлених Договором та фактичне прийняття їх Відповідачем.
Погоджується апеляційний суд і з висновками місцевого господарського суду про необгрунтованість доводів Відповідача про настання форс-мажорних обставин, що підтверджується листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №    2024/02.0-7.1, яким визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022, які б звільняли його від обов`язку здійснення оплати за договором.
Так, згідно з ч. 3 ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.
Статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" передбачено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Також згідно з положеннями ст. 218 ГК України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.
Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Іншими словами, сама по собі військова агресія російської федерації проти України не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.
Воєнний стан як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із ним обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.
У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №    913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.
Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.
Загальний лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №    2024/02.0-7.1, яким з 24.02.2022 було засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) на всій території України, не є належним і допустимим доказом наявності підстав для звільнення Відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання за Договором, що пов`язане з настанням обставин непереборної сили, оскільки згідно зі статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) шляхом видачі сертифіката про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.
Тож, указаний лист Торгово-промислової палати України не засвідчує факт настання саме для Відповідача форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) та не  відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання, а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим.
Втім, з матеріалів справи вбачається, що Відповідачем не надано до суду першої інстанції належних доказів того, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за Договором, а також доказів виконання ним розділу VIII Договору, яким передбачений певний порядок засвідчення обставин непереборної сили.
Отже, у даному випадку, наявність форс-мажорних обставин у спірних правовідносинах Відповідачем не доведена.
У цьому зв`язку слід також зазначити, що як Відповідач так і Позивач під час воєнного стану в Україні знаходяться в однакових умовах, отже несприятливі обставини, пов`язані з військовою агресію Російської Федерації проти України настали не тільки для відповідача, але й для Позивача. 
Всі суб`єкти підприємницької діяльності, підприємства, установи та організації України знаходяться в рівних умовах та здійснюють свою господарську діяльність в однаковому несприятливому економічному становищі та повинні вживати усіх заходів, необхідних для належного виконання зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. 
Відхиляє колегія суддів і доводи Відповідача щодо невірного розрахунку позивачем 3% річних та інфляційних втрат, адже вони не підтверджені відповідним контр-розрахунком та мають загальний характер, тобто не спростовують висновку суду першої інстанції про їх правильність. 
Безпідставними є і доводи Відповідача про сплату ним після ухвалення рішення у справі заборгованості за Договором у сумі 592 553,00грн.
Так, відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 269 ГПК України. суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідачем до апеляційної скарги подано копію платіжної інструкції № 851 від 11.03.2024р. про сплату на рахунок Позивача 592 553,00грн., тобто цього доказу не існувало на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, що в силу ч. 3 ст. 269 ГПК України виключає прийняття його до розгляду апеляційним судом. 
Крім цього, здійснення Відповідачем часткової сплати боргу після ухвалення місцевим господарським судом рішення у справі, не входить до переліку підстав для зміни чи скасування рішення суду, встановлених ст.ст. 277, 278 ГПК України, адже підстави для закриття провадження у справі у відповідній частині, на час розгляду справи в суді першої інстанції, були відсутні.   
З урахуванням усього вищенаведеного, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, оскаржуване рішення відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст.ст. 277, 278 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.03.2024р. у даній справі відсутні. 
Згідно з ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги  слід покласти на останнього.
З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

                                                   ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "ДніпроАЗОТ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від  07.03.2024р. у справі № 904/6421/23 – залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.03.2024р. у справі № 904/6421/23 – залишити без змін.
Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, покласти на Акціонерне товариство "ДніпроАЗОТ".
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена та підписана 07.08.2024 року.

Головуючий суддя                                                                                      А.Є. Чередко  

Суддя                                                                                                             В.Ф. Мороз 

Суддя                                                                                                             І.М. Кощеєв