ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМНЕМ УКРАЇНИ
19 серпня 2024 року
м. Харків
справа № 953/885/23
провадження № 22-ц/818/2226/24
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів колегії – Маміної О.В., Пилипчук Н.П.
учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2  
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_3  на рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 березня 2024 року у складі судді Власової Ю.Ю.,-
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4 на її користь суму майнових збитків у розмірі 130 982,00 грн, судовий збір у розмірі 1310,00 грн та витрати на проведення експертизи у розмірі 5500 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26 та 28 жовтня 2022 року за адресою АДРЕСА_1 відбулися залиття квартир з 4 поверху і до підвалу. Джерелом витікання води стала квартира АДРЕСА_2 , що знаходиться на 4-му поверсі. Позивачу було завдано матеріальних збитків майну та особистим речам, відбулося по суті знищення можливості проживати в квартирі. З Єдиного державного реєстру нерухомості стало відомо, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 , що знаходиться на 4-му поверсі. Відповідно до даних проведеної експертної оцінки ліцензованого оцінювача, збитки, яких зазнала позивач, складають 130 982,00 грн.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 березня 2024 року позовні вимоги задоволені.
Стягнуто зі ОСОБА_4  на користь  ОСОБА_1  суму майнової шкоди у розмірі 130 982 (сто тридцять тисяч дев`ятсот вісімдесят дві) гривні 00 копійок та  судові витрати у розмірі 6 810 (шість тисяч вісімсот десять) гривень 00 копійок.
Рішення обґрунтовано тим, що позивачем доведено факт завдання та розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, що призвело до залиття квартири позивача та причинний зв`язок між ними та завданою шкодою. При цьому судом застосована презумпція вини заподіювача шкоди. 
Не погодившись з рішенням суду  ОСОБА_4  подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що надані позивачкою докази факту залиття не є належними, допустимими та достатніми. Як слідство, судом неправильно встановлено дійсні обставини у справі та ухвалене незаконне та необґрунтоване рішення. А саме, наданий позивачем акт б/н КП « Жилкомсервіс» від 02.11.2022 не відповідає встановленим законом вимогам до такого документу та містить неперевірені комісією висновки щодо причини аварії. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 просить рішення залишити без змін. Посилається на те, що суд повно та всебічно встановив обставини у справі, дотримався вимог процесуального та процесуального права і зробив обґрунтовані висновки про доведеність факту залиття належної позивачці кватири з квартири, що належить відповідачці. Факт залиття та розмір шкоди доведено відповідними документами. Доводи апеляційної скарги зроблених судом висновків не спростовують.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що згідно копії договору дарування від 09.02.2008 ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3 .

Згідно з копією акту КП «Жилкомсервіс» від 02.11.2022, складеного комісією у складі: інженера дільниці №11 ОСОБА_6 , начальника т/р №1 КП ХТС ОСОБА_7 , майстра дільниці №11 ОСОБА_8 , відбулося залиття квартири АДРЕСА_3 з квартири АДРЕСА_2 . При залитті постраждало: кухня площею 4,2 кв.м., вбиральня 0,8 кв.м, коридор 3,2 кв.м, 1-ша кімната 11,4 кв.м, 2-га кімната 10,7 кв.м. Висновки комісії – залиття квартири АДРЕСА_4 трапилося по причині аварії, що трапилась в квартирі АДРЕСА_2 , розташованій на 4-му поверсі. Причина аварії – порив на внутрішньо квартирному стояку ЦО при включенні системи ЦО ( т.1 а.с. 10).

Даними світлин від 27.10.2022 зафіксовані завдані залиттям пошкодження квартири АДРЕСА_3 ( т.1 а.с. 27 – 29)

26 та 28 жовтня 2022 року були складені акти про залиття підписані свідками (т.1 а.с.11-12).

Згідно виписки - роздруківки звернень до Диспечерської служби «1562» за період з 24.10.2022 по 31.10.2022 за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано дві заявки з кв. АДРЕСА_5 , де текст звернення кв.15 зазначено «Течія стояку в квартирі. Воду перекрили, потрібен ремонт, текст з квартири АДРЕСА_4 зазначений: «Акт залиття оформити в результаті залиття квартири г/в» (т. 1 а.с.14). 

Даними пояснень ОСОБА_9 на адресу департаменту Національної Поліції України у Харківській області підтверджується, що залиття квартири АДРЕСА_3 відбулося з квартири АДРЕСА_2 . Зі слів сусідів мешканці квартири АДРЕСА_2 в квартирі відсутні ( т.1 а.с.15) .

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що квартира АДРЕСА_6 , належить на праві приватної власності ОСОБА_4 ( т.1 а.с. 23 – 24)

Позивачем долучено до матеріалів справи звіт від 30.01.2023 про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, завданої власнику майна № У102/23 двокімнатної квартири АДРЕСА_3 . Відповідно до висновку вказаного звіту, вартість матеріального збитку, завданого власнику майна, становить 130 982,00 грн ( т.1 а.с. 31 – 91).
У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.
Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 761/12945/19 (провадження № 61-15575св20), від 19 лютого 2020 року у справі № 369/8038/17 (провадження № 61-1857св19).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).
Статтею 317 Цивільного кодексу України, передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
За змістом статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Відповідно до частини другої статті 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.
Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572 (зі змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45) власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.
За змістом положень частини третьої статті 386 Цивільного кодексу України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.
У справах про відшкодування шкоди потерпілі подають докази, що підтверджують факт завдання ним шкоди за участю відповідача, розмір такої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, при цьому обов`язок доведення відсутності вини несе відповідач.
Судовим розглядом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що квартира АДРЕСА_6 , належить на праві приватної власності ОСОБА_4 . 

Факт залиття 26 та 28 жовтня 2022 року квартири АДРЕСА_4 підтверджується актом б/н від 02.11.2022, складеним комісією у складі інженера дільниці №11 КП «Жилкомсервіс» ОСОБА_6 , начальника т/р № НОМЕР_1 КП ХТС майстра дільниці №11 КП «Жилкомсервіс» ОСОБА_10 , наданими позивачкою фотографіями, даними актів про залиття підписаними мешканцями будинку АДРЕСА_1 , 
Залиття трапилось по причини аварії в кв. АДРЕСА_2 , по причині прориву на внутрішньо квартирному стояку ЦО при включенні системи ЦО.
Зазначений акт суд апеляційної інстанції вважає належним і допустимим доказом у справі.
Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207, передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). У додатку № 4 до цих Правил від 25 серпня 2005 року № 927/11207, зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємств), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організацій (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акту (число, місяць, рік ); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності, характер залиття та його причини: завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акту присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися з таких-то причин). Акт повинен бути складений у тому числі за присутності: головного інженера виконавця послуг; голови комісії; майстра технічної дільниці; майстра ремонтної дільниці слюсаря-сантехніка, представників організації обслуговуючої компанії.
За змістом акту в результаті залиття водою квартири АДРЕСА_4 постраждати кухня площею 4,2 кв.м., вбиральня 0,8 кв.м, коридор 3,2 кв.м, 1-ша кімната 11,4 кв.м, 2-га кімната 10,7 кв.м.
Наявність зазначених в акті пошкоджень в квартирі АДРЕСА_4 також вбачається з оглянутих в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції фото, на яких зафіксовані пошкодження внаслідок залиття, та підтверджується даними актів про залиття від 26 та 28 жовтня 2022 року, пояснень ОСОБА_9 та виписки – роздруківки звернень до дис печерської служби.
Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи відповідача про те, що акт про залиття від 02.11.2022 року є неналежним доказом наявності вини відповідача у залитті квартири АДРЕСА_4 , оскільки вказаний акт загалом відповідає вимогам, встановленим вищезазначеними Правилами, оскільки в ньому зазначені всі відомості: дата та місце складання, члени комісії, місце залиття, подія, що трапилась, наслідки залиття, причини залиття. 
Тобто, наданий позивачем акт за формою та змістом відповідає встановленій формі, не суперечить іншим доказам у справі, а наведені в ньому дані відповідачем не спростовані.
Доводи відповідачки про те, що акт залиття квартири складений некомпетентними особами і не відповідає за формою вимогам законодавства України та щодо складення акту за її відсутності не спростовують вказані в ньому обставини щодо фіксації пошкоджень квартири залиттям та заподіяння внаслідок цього майнової шкоди позивачці та не тягнуть за собою його недійсність.
У судовому засіданні встановлено, що члени комісії, які склали акт обстеження квартир, є працівниками організації, що обслуговує будинок і у їх компетентності сумнівів у суду не виникає. При цьому порушення процедури при складенні акту, зокрема і щодо його форми, і щодо його змісту, не виключає вину відповідачки і дає підстав вважати доведеними обставини, що шкода позивачці спричинена не з вини відповідачки. 
Відповідачем доказів, що залиття квартири відбулось не з її вини суду не надано.
Клопотання про призначення по справі судової експертизи з метою визначення причини залиття позивачкою заявлено не було.
Отже, даними акту про залиття від 02.11.2022 року підтверджено факт залиття квартири АДРЕСА_3 , з причини прориву на внутрішньо квартирному стояку ЦО при включенні системи ЦО.
Згідно частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Належним доказом розміру матеріальної шкоди може слугувати, наприклад, висновок експертизи, кошторис складений відповідною будівельною організацією (зазначені висновки містяться в ухвалах ВССУ від 16 листопада 2016р. у справі № 644/11576/15-ц; від 31 травня 2017 року у справі № 761/10016/13-ц; від 17 серпня 2017 у справі № 667/8086/15-ц).
Розмір збитків, завданих внаслідок залиття квартири позивача, визначений звітом від 30.01.2023 про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, завданої власнику майна № У102/23 та  становить 130 982,00 гривень та відповідачем не спростований. 
Відповідач не спростувала належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявляла та не надала доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є її процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц (провадження № 61-28098св18).
За таких обставин, суд першої інстанції, встановивши факт залиття квартири відповідачем, причину та розмір завданої шкоди, врахувавши, що відповідач не довела відсутність своєї вини у спричиненні шкоди та не спростувала заявленого позивачкою розміру завданої шкоди, зробив обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог.
З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає, судова колегія вважає, що апеляційну скарга належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Передбачених ст. 141 ЦПК України підстав для перерозподілу судових витрат не встановлено.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3   – залишити без задоволення
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 березня 2024 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 19 серпня 2024 року.

Головуючий                                                                О.Ю.Тичкова

Судді                                                                        О.В.Маміна

                                                                       Н.П. Пилипчук