Справа № 466/12892/23                                Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В. 
Провадження № 22-ц/811/299/24                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

31 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,
секретаря: Салати Я.І.
без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 15 січня 2024 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 , звернуся в суд з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» про відшкодування шкоди.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 15 січня 2024 року провадження по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» про відшкодування шкоди – закрито у зв`язку із відсутністю предмету спору.
Стягнуто з Товариства з додаткової відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.,
Стягнуто з Товариства з додаткової відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» на користь ОСОБА_1 витрати на проведення транспортно-товарознавчої експертизи у розмірі 6 950 грн.
Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073,60 (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят коп.).
Вищезгадану ухвалу в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в апеляційному порядку оскаржило ТзОВ «Страхова компанія «ГАРДІАН».
В апеляційній скарзі покликаються на те, що справа не є складною, спори щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, є однією з найбільш розповсюджених категорій справ, подібні спори не вимагають опрацювання значного обсягу нормативно-правого матеріалу та формування нестандартної правової позиції.
Вказують, що ТзОВ «Страхова компанія «ГАРДІАН» визнала позовні вимоги, добровільно, до ухвалення рішення здійснили доплату страхового відшкодування, не здійснювали жодних дій, направлених на затягування розгляду справи, представнику позивача не потрібно було витрачати час на складення додаткових процесуальних документів, на участь у судових засіданнях.
Стверджують, що розмір витрат повинен бути документально підтвердженим (надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг). Матеріали справи не містять підтвердження того, що вказані витрати у розмірі 15000, 00 грн. понесені позивачем.

Також зазначають, що суд першої інстанції не надав правової оцінки доводам, наведеним відповідачем у клопотанні про зменшення розміру витрат на професійну правову допомогу адвоката, у якому відповідач зазначав, що обгрунтованою сумою витрат є 4 000, 00 грн.
Просять ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 15 січня 2024 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Товариства з додаткової відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.
25 червня 2024 року від представника Товариства з додаткової відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.
Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їх відсутності.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 11 липня 2024 року, є дата складення повного судового рішення – 31 липня 2024 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції прийшов до висновку, що заявлена представником позивача до стягнення з позивача сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00грн є пропорційною ціни позову, а також обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт і часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Щодо визначення розміру відшкодування витрат на правничу допомогу суд апеляційної інстанції в цьому питанні виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 133 цього Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу.
При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 10 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачено) відповідною стороною або третьою особою.
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті137 ЦПК України).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Саме такі висновки про зміст згаданих норм цивільного процесуального права були висловлені Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судому складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві позивач просив стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу. 
У  даній справі  позивачу ОСОБА_1 правнича допомога надавалась  адвокатом Михалевський Ю.Р. на підставі договору про  надання  правової допомоги від 17 серпня 2023 року (а.с. 73-75).
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в матеріалах справи містяться: акт виконаних робіт № 05/01/2024 від 05 січня 2024 року (а.с. – 112), відповідно до якого адвокатським об`єднанням «Танасишин, Михалевський і Партнери», в особі керуючого партнера Михалевського Ю.Р., надано правову допомогу у справі № 466/12892/23, яка включає:
- консультацію з приводу відшкодування шкоди – 1 год.
- збір доказів (адвокатський запит) – 0,5 год.
- складення позовної заяви – 5 год.
- підготовка до судового розгляду справи – 1 год.
- участь у судовому засіданні – 0,5 год.
- клопотання про закриття провадження – 2 год.
Таким чином, з зазначеного акту слідує, що на надання професійної правничої допомоги виконавцем було витрачено 10 годин, а розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 15 000 грн.
При цьому, колегія суддів, звертає увагу на ту обставину, що чинне процесуальне законодавство визначає критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначає, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Одночасно, колегія суддів зазначає, що відповідно до висновків у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Як вбачається з матеріалів справи, 25 грудня 2023 року представник відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» звертався із клопотанням, в якому просив зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, однак суд першої інстанції дане клопотання не взяв до уваги.
За наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 20 листопада 2018р. по справі 910/23210/17
Як вбачається з доводів апеляційної скарги, останній вважає суму у розмірі 15 000 грн. штучно завищеною з огляду на наступне:
По-перше, справа не є складною, спори щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, є однією з найбільш розповсюджених категорій справ, подібні спори не вимагають опрацювання значного обсягу нормативно-правого матеріалу та формування нестандартної правової позиції.
По-друге, ТзОВ «Страхова компанія «ГАРДІАН» визнала позовні вимоги, добровільно, до ухвалення рішення здійснили доплату страхового відшкодування, не здійснювали жодних дій, направлених на затягування розгляду справи, представнику позивача не потрібно було витрачати час на складення додаткових процесуальних документів, на участь у судових засіданнях.
По-третє, розмір витрат повинен бути документально підтвердженим (надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг). Матеріали справи не містять підтвердження того, що вказані витрати у розмірі 15000, 00 грн. понесені позивачем.
По-четверте, суд першої інстанції не надав правової оцінки доводам, наведеним відповідачем у клопотанні про зменшення розміру витрат на професійну правову допомогу адвоката, у якому відповідач зазначав, що обгрунтованою сумою витрат є 4 000, 00 грн.
Колегія суддів вважає вищезазначені доводи Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» обґрунтованими, а відтак дійшла висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.
З матеріалів справи вбачається, що справа по суті не розглядалась, перебувала у провадженні суду незначний час, представник позивача не брав участі у судових засіданнях і тому в цій частині не виконував представництво в суді інтересів позивача, тому не можна вважати, що представник виконував увесь обсяг передбачених згаданим договором про правову допомогу робіт.
Дослідивши матеріали справи та зміст поданих представником позивача документів, враховуючи фактичний вид правової допомоги, затраченим часом на надання таких послуг, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, із врахуванням складності справи та незначного обсягу наданих послуг на день закриття провадження у справі та за відсутності доказів повного виконання адвокатом визначених у договорі робіт, з урахуванням критерію розумності розміру таких витрат, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» на користь ОСОБА_1 витрат на надання професійної правничої допомоги в суді першої інстанції в розмірі 6 000 грн., що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.
В відзиві на апеляційну скаргу  представник ОСОБА_1 - адвокат Михалевський Ю.Р. просив стягнути з відповідача на свою користь судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 9 750 грн.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України, з огляду на часткове задоволення апеляційної скарги відповідача, з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.
Проте, колегія суддів звертає увагу на відсутність в додатках до відзиву детального опису робіт (наданих послуг), що були проведені адвокатом Михалевським Ю.Р. в суді апеляційної інстанції, що не дає можливості реально оцінити співмірність витрат щодо виконання адвокатом робіт (наданих послуг), часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
При цьому з огляду на часткове задоволення апеляційної скарги відповідача врахувавши обсяг виконаної роботи (складання та подача до суду відзиву на апеляційну скаргу), колегія суддів приходить до висновку про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» на користь ОСОБА_1 витрат на надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції в розмірі 2000 грн., що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З огляду на викладене, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України оскаржена ухвала підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» задовольнити частково.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 15 січня 2024 рокускасувати в частині витрат на професійну правничу допомогу та в цій частині ухвалити нове рішення.
Стягнути з Товариства з додаткової відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.
В решті ухвалу залишити без змін.
Стягнути з Товариства з додаткової відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2 000 гривень.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 31 липня 2024 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

       Приколота Т.І.