ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року	Львів	Справа № 380/6701/24 пров. № А/857/8915/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                              Коваля Р.Й., Носа С.П.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , 
на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року про повернення позовної заяви (суддя – Мартинюк В.Я., час ухвалення – не вказано, місце ухвалення – м.Львів, дата складання повного тексту – не вказано), 
в адміністративній справі №380/6701/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 

                                                             встановив: 

У березні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача у відношенні до позивача щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення у період з 16 лютого 2016 року по 28 лютого 2018 року; 2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 16 лютого 2016 року по 28 лютого 2018 року з врахуванням січня 2008 року як базового місяця. 
Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 02.04.2024 у вказаній справі позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків, шляхом подання нової редакції позовної заяви із зазначенням адреси електронної пошти відповідача; подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням причин пропуску та доказів, що підтверджують причини пропуску такого. 
На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від представника позивача 03.04.2024 на адресу суду першої інстанції надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, у якій позивач зазначив, що строки звернення з позовною заявою у даній справі є необмеженими, а відтак слід відкрити спрощене позовне провадження. 
Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 позовну заяву ОСОБА_1 - повернуто позивачу. 
З цією ухвалою суду першої інстанції про повернення позовної заяви не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт оскаржувану ухвалу суду безпідставною, неаргументованою і такою, що підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що у правовідносинах вказаної справи строки звернення з позовною заявою є необмеженими. Вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що на спірні правовідносини поширюється тримісячний строк звернення до суду, встановлений частиною другою 233 КЗпП України (у редакції, чинній після змін, внесених згідно із Законом №2352-ІХ), оскільки дія статті 233 КЗпП України в редакції Закону №2352-ІХ поширює свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності. На момент звільнення позивача з військової служби та зняття його з усіх видів забезпечення (02 серпня 2021 року) частина друга статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком, а відтак строк звернення до суду позивачем не пропущено. Що стосується не зазначення позивачем у позовній заяві адреси електронної пошти відповідача, то у даному випадку звертає увагу суду на те, що найменування такої електронної пошти його довірителю невідоме та її неможливо знайти у вільному доступі. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену ухвалу суду від 08.04.2024, ухвалити постанову, якою позовну заяву передати Львівському окружному адміністративному суду для її подальшого розгляду. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 

Суд встановив, що позивач проходив службу у Військовій частині НОМЕР_2 . Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №164 від 02.08.2021 позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (а.с. 6). 
Вважаючи, що на день виключення ОСОБА_1 із списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 , з ним не було проведено розрахунків щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, в березні 2024 року представником позивача було подано заяву до Військової частини НОМЕР_1 про виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення. 
На вказану заяву Військова частина НОМЕР_1 надіслала відповідь від 11.03.2024 року №1340/1, якою фактично відмовила позивачу у нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення (а.с. 6-зв.). 
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за спірний період протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у вказаній справі, подавши його до суду 27.03.2024 року. 

Приймаючи оскаржувану ухвалу від 08.04.2024 року про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що по закінченню трьох місячного строку, встановленого для звернення до суду у вказаній категорії справ позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду. Оскільки судом не встановлено підстав для поновлення строку звернення до суду, суддя вважав за необхідне повернути позовну заяву позивачу, на підставі п.9 ч.4 ст.169, ч.2 ст.123 КАС України. Також суд вказав, що позивач не усунув недоліку позовної заяви в частині зазначення адреси електронної пошти відповідача. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви, з врахуванням наступного. 
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист. 
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення  зацікавленої особи з позовом до суду. 
У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах. 
Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав. 
Так, відповідно до статті 122  частин 1, 2, 3 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.5 ст.122 КАС України). 
Суд зазначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. 
Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб. 
Колегія суддів наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. 
Відповідно до ч.6 ст.161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску. 
Відповідно до ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. 
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч.2 ст.123 КАС України). 
Також, пунктом 9 ч.4 ст.169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу. 
Таким чином, наведеними вище правовими нормами встановлено, що суд першої інстанції зобов`язаний з`ясувати в кожному випадку чи адміністративний позов подано у строк, установлений законом, а якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними. 
У розглядуваній справі спірні правовідносини полягають у нездійсненні відповідачем нарахування та виплатити на користь позивача індексації грошового забезпечення за період з 16.02.2016 по 28.02.2018 з врахуванням січня 2008 року як базового місяця. 
Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач звернувся до суду із цим позовом 27.03.2024. 
Як вказує позивач у своїй заяві про поновлення строку звернення до суду від 02.04.2024, на момент звільнення позивача з військової служби (02.08.2021 року), частина 2 ст. 233 КЗпП України (з урахуванням продовженого строку на час дії карантину) діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд першої інстанції правильно врахував, що позивач звернувся до суду з позовом 27.03.2024 та заявив позовні вимоги щодо оскарження дій відповідача, які полягають у не нарахуванні та виплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з 16 лютого 2016 року по 28 лютого 2018 року з врахуванням січня 2008 року як базового місяця. 
Положення ст. 122 КАС України не містять норм, які б урегульовували строки звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців). 
Такі відносини врегульовано Кодексом законів про працю України, відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 233 якого у редакції, яка діяла до 19.07.2022, передбачалось, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. 
При цьому Конституційний Суд України у рішенні від 15.10.2013 у справі № 1-18/2013 надав офіційне тлумачення положень ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України і роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення вказаної норми слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. 
Тобто, у разі невиплати складових грошового забезпечення або компенсації втрати частини доходів заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати строк звернення до адміністративного суду не застосовується. 
Разом із тим, Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин” (далі - Закон №2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022, до Кодексу Законів про працю України внесено зміни. 
Так, п. 18 ч. 1 розділу І Закону № 2352-IX назву та ч.ч. 1, 2 ст. 233 Кодексу Законів про працю України викладено в такій редакції: 
“Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. 
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)”. 
Отже, Законом №2352-IX внесено зміни до ст.233 Кодексу Законів про працю України, а відтак змінено нормативне регулювання правовідносин, які стосуються стягнення (виплати) заробітної плати (її складових). 
Тобто, починаючи з 19.07.2022, у Кодексі Законів про працю України відсутня норма, яка б передбачала право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком. 
Відповідно до ч.3 ст.3 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. 
З позовної заяви слідує, що позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 та наказом командира військової частини від 02.08.2021 виключений із списків особового складу військової частини. 
Отже, в цьому випадку тримісячний строк звернення до адміністративного суду має обраховуватися з 19 липня 2022 року відповідно до статті 233 КЗпП України в редакції із внесеними змінами Закон №2352-IX. 
При цьому, суд першої інстанції правильно врахував, що відповідно до п.1 глави XIX Кодексу Законів про працю України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. 
Наведеною нормою визначено імперативний припис щодо продовження строків, визначених ст. 233 Кодексу законів про працю України, на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), без будь-яких винятків. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2022 № 1423 “Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236” дію карантину через COVID-19 продовжено до 30.04.2023. 
Постановою від 25.04.2023 № 383 Кабінет Міністрів України через COVID-19 продовжив режим надзвичайної ситуації в єдиній державній системі цивільного захисту, а також карантин на всій території України до 30.06.2023. 
Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 “Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2” відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. 
У розглядуваній справі необхідно врахувати, що позивач мав право звернутися до суду за захистом своїх прав з урахуванням процесуальних строків, визначених п. 1 глави XIX КЗпП України, у тримісячний строк з дня завершення дії карантину, тобто до 02.10.2023 (з урахуванням того факту, що 30 вересня та 01 жовтня 2023 були вихідними днями), однак позовну заяву позивач подав до адміністративного суду лише 27.03.2024, тобто з пропуском тримісячного строку звернення до суду. 
Отже, суд першої інстанції правильно встановив, що позивач пропустив строк звернення до суду. У заяві про поновлення строку звернення до суду позивач не обґрунтував належними доказами поважності причин пропуску строку звернення до суду за період з 30.06.2023 по 27.03.2024, які пов`язані з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами. 
Доводи апелянта про те, що звернення до суду про порушення законодавства про оплату праці відбулось в період, коли строки звернення не застосовувались, колегія суддів вважає безпідставними, адже до правовідносин у цій справі (зважаючи на дату звільнення позивача з військової служби), починаючи з 19.07.2022 року застосуванню підлягають норми ч.2 ст.233 КЗпП України у редакції Закону №2352-IX. 
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність повернення позовної заяви позивача у порядку, визначеному ч.2 ст.123, ч.4 ст.169 КАС України. 
Суд критично оцінює доводи апеляційної скарги та наголошує на тому, що за умови виявлення позивачем належної активності та небайдужості, існувала об`єктивна можливість реалізувати своє право на оскарження рішень (дій, бездіяльності) відповідача у встановлений законом строк. 
Відтак, доводи апелянта висновків суду першої інстанції у цій частині не спростовують. 
Відносно доводів скаржника в частині усунення недоліку позовної заяви щодо зазначення в позовній заяві адреси електронної пошти відповідача, то колегія суддів зазначає, що такі обгрунтування позивача не впливають на правильність та обгрунтованість вказаних вище висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви відповідно до п.9 ч.4 ст.169, ч.2 ст.123 КАС України. 
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 у справі “Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain” Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції дотримано норми процесуального законодавства та вірно встановлено обставини, які мають значення для прийняття рішення щодо повернення позовної заяви, а тому немає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд 

                                                          постановив: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року про повернення позовної заяви в адміністративній справі №380/6701/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Р. Й. Коваль 	
 	 	С. П. Нос