ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

07 серпня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/6951/24	
(суддя Серьогіна О.В., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чередниченка В.Є. (доповідач),
                               суддів:  Шальєвої В.А., Іванова С.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року у справі №160/6951/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 15 березня 2024 року звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , згідно з яким просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 відносно ОСОБА_1 стосовно не нарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а саме додаткової грошової винагороди, відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” за весь час затримки за період за період з 25 квітня 2022 року по 27 жовтня 2023 року за весь час затримки виплати грошового забезпечення;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а саме додаткової грошової винагороди, відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового ї начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” за весь час затримки за період з 25 квітня 2022 року по 27 жовтня 2023 року за весь час затримки виплати грошового забезпечення. 
Позовна заява фактично обґрунтована тим, що у зв`язку з не здійсненням виплати позивачу додаткової грошової винагороди відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у період з 25 квітня 2022 року по 23 березня 2023 року відповідач повинен виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення по день фактичного розрахунку.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року позов задоволено частково.
Суд, визнав протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 в здійсненні нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а саме додаткової грошової винагороди, відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за весь час затримки за період за період з 25 квітня 2022 року по 27 жовтня 2023 року за весь час затримки виплати грошового забезпечення.
Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а саме додаткової грошової винагороди, відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового ї начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” за період з 25 квітня 2022 року по 27 жовтня 2023 року за весь час затримки виплати грошового забезпечення. У задоволенні іншої частини позову відмовив.
Рішення суду мотивовано тим, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені, про що зроблено висновок Верховним Судом у постановах Верховного Суду України від 11.07.2017 року №21-2003а16, Верховного Суду від 22.06.2018 року у справі №810/1092/17 та від 13.01.2020 року у справі № 803/203/17. Враховуючи наявність факту виплати 27.10.2023 року позивачу суми додаткової грошової допомоги за період з 25.05.2022 року по 23.03.2023 року в розмірі 191598,39 грн, що підтверджується випискою про операції за рахунком та не заперечується відповідачем, позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати.           
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що додаткову винагороду позивачу за період з 27.04.2022 року по 26.06.2022 року виплачено своєчасно, у строки передбачені п. 8 розділу І Порядку №260. Зазначає відповідач і про те, що виплата у розмірі 191598,39 грн позивачем отримана за періоди з 27.06.2022 року по 30.06.2022 року, з 11.10.2022 року по 13.12.2022 року, з 23.01.2023 року по 23.03.2023 року.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
          Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
          Під час військової служби солдат ОСОБА_1 за обставин безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини 25.04.2022 року отримав поранення відповідно до довідки про обставини травми №2192. 
          В період часу з 25 квітня 2022 року по 23 березня 2023 року позивач періодично перебував на стаціонарному лікуванні, що відповідачем не заперечується.
          У вищевказані періоди ОСОБА_1 не здійснювали виплату додаткової грошової винагороди відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу , поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». 
           27.10.2023 року позивачу було виплачено суми «заробітна плата та аванси від В/Ч»  в розмірі 191598,39 грн, що підтверджується випискою про операції за рахунком (а.с.12).
          Як зазначає відповідач у відзиві на позову заяву додаткову винагороду позивачу за період з 27.04.2022 року по 26.06.2022 року виплачено своєчасно, у строки передбачені п. 8 розділу І Порядку №260, а додаткова винагорода за періоди з 27.06.2022 року по 30.06.2022 року, з 11.10.2022 року по 13.12.2022 року, з 23.01.2023 року по 23.03.2023 року виплачена за заявою від 08.09.2023 року та на підставі наданих документів. 
           09.01.2024 року представником позивача було направлено заяву на адресу відповідача про нарахування та виплату позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків невиплаченого грошового забезпечення, додаткової грошової винагороди за весь час затримки за період з 25 квітня 2022 року по день фактичної виплати додаткової грошової винагороди відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» включно за весь час затримки виплати (а.с.8).
          Листом №691/86 від 20.02.2024 року відповідач повідомив про відсутність правових підстав для нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів. Так, у вказаному листі зазначено, що на день виключення ОСОБА_1 зі списків військової частини НОМЕР_1 — 27 квітня 2023 року між ОСОБА_1 та Військовою частиною НОМЕР_1 не існувало спору щодо невиплати додаткової грошової винагороди. Отримавши повний розрахунок при звільненні з військової служби, ОСОБА_1 не заявив про невиплату додаткової грошової винагороди та не здійснив будь-яких активних дій щодо захисту порушеного, як на думку ОСОБА_1 , права. Спір порушено значно пізніше дати отримання повного розрахунку, отже про порушення Військовою частиною НОМЕР_1 строків виплат йтися не може. Виходячи з викладеного, підстав для застосування положень Закону № 2050-ІІІ в цьому випадку немає. Відповідно до ст.5 Закону № 2050-ІІІ своєчасно не отриманий з вини громадянина дохід компенсації не підлягає. Таким чином, за цей період сума компенсації втрати частини доходів виникла саме з вини ОСОБА_1 . З урахуванням викладеного, положення Закону № 2050-ІІІ до спірних відносин застосовані бути не можуть (а.с.11).          Правомірність дій відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 25 квітня 2022 року по 27 жовтня 2023 року є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Стаття 2 Закону України від 19.10.2000 року №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон №2050-ІІІ) визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у Законі №2050-ІІІ необхідно розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Відповідно до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).
Згідно зі статтею 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, грошове забезпечення, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11.07.2017 року №21-2003а16, Верховного Суду від 22.06.2018 року у справі №810/1092/17 та від 13.01.2020 року у справі № 803/203/17.          Відповідно до пункту 8 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам №260 від 07.06.2018 року, грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.
Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).
Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).
Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачу 27.10.2023 року виплачена «заробітна плата та аванси від В/Ч»  в розмірі 191598,39 грн, що підтверджується випискою про операції за рахунком (а.с.12).
У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає про те, що додаткову винагороду у розмірі 191598,39 грн позивачу виплачено за період з 27.06.2022 року по 30.06.2022 року, з 11.10.2022 року по 13.12.2022 року, з 23.01.2023 року по 23.03.2023 року на підставі заяви від 08.09.2023 року (а.с.22).
Тобто, фактично 191598,39 грн є виплатою позивачу додаткової винагороди за період з 27.06.2022 року по 30.06.2022 року, з 11.10.2022 року по 13.12.2022 року, з 23.01.2023 року по 23.03.2023 року.
Відповідно до положень постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
З викладеного вбачається, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників), а тому суд апеляційної інстанції вважає, що виплата такої винагороди за період з 27.06.2022 року по 30.06.2022 року, з 11.10.2022 року по 13.12.2022 року, з 23.01.2023 року по 23.03.2023 року мала здійснюватися не на підставі заяви від 08.09.2023 року, а на підставі відповідного наказу.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі заяви від 08.09.2023 року та доданих до неї документів позивачу здійснено донарахування грошового забезпечення за період з 27.06.2022 року по 30.06.2022 року, з 11.10.2022 року по 13.12.2022 року, з 23.01.2023 року по 23.03.2023 року (а.с.25, 26-27).
Тобто, наказ щодо донарахування таких сум відповідач міг видати виключно після надання позивачем додаткових документів, що були подані разом із заяви від 08.09.2024 року, яку отримано відповідачем 21.09.2024 року.
Зважаючи на те, що донарахування позивачу 191598,39 грн здійснено після отримання 21.09.2023 року відповідачем заяви від 08.09.2023 року з доданими до неї документами, тобто підставою видачі наказу щодо виплати таких сум позивачу передувала заява отримана відповідачем 21.09.2023 року, в той час як такі суми позивачем отримано 27.10.2023 року, суд апеляційної інстанції вважає, що ці суми донарахованого грошового забезпечення позивачу було виплачено з дотримання пункту 8 розділу І Порядку №260, тобто в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України), як наслідок позов не підлягає задоволенню.
          На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.
Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -
                                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року у справі №160/6951/24 – скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
                     Повне судове рішення складено 07 серпня 2024 року.    
   
Головуючий - суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов