УХВАЛА
 
16 липня 2024 року 
 
м. Київ
 
справа № 568/1101/23/23
провадження № 61-9651ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , на постанову Рівненського апеляційного суду від 28 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про солідарне відшкодування 196 393,00 грн майнової та 75 000,00 грн моральної шкоди. 
 
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що йому належить житловий будинок АДРЕСА_1 , та земельна ділянка, на якій розташований цей будинок. Це майно належить ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 29 жовтня 2021 року. Житловий будинок з моменту побудови був двоквартирним, а власниками суміжної квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
 
У грудні 2022 року відповідачі повідомили його про намір знесення належної їм частини житлового будинку. ОСОБА_1 звернувся до Управління ДАБК виконавчого комітету Рівненської міської ради щодо проведення власником частини спільного будинку будівельних робіт по демонтажу частини житлового будинку без дотримання будівельних норм. Звернення було переадресовано Державній інспекції архітектури та містобудування України. У наданій відповіді позивачу повідомлено, що з огляду на запровадження на території України воєнного стану та припинення у зв`язку з цим проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду, перевірка викладених обставин не проводилась.
 
У березні 2023 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4 самостійно демонтували належну їм кватиру № 2 у зблокованому житловому будинку. 
 
Позивач вважав, що внаслідок неправомірних дій відповідачів йому завдано майнової та моральної шкоди. Для подальшої експлуатації житлового будинку (частини зблокованого будинку), яка залишилась, необхідно провести ряд будівельно-ремонтних робіт, а саме: облаштувати фундамент, укріпити внутрішні стіни та перегородки, які стали зовнішніми, провести їх утеплення, утеплити конструкцію горища, що примикало до розібраної частини будинку. Окрім того, лінія знесення частини будинку проходить не по прямій лінії, а по ламаній, що додатково призводить до порушення тривкості несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасаду.
 
Для визначення вартості завданих матеріальних збитків позивач замовив будівельно-технічну експертизу. Висновком експерта № 37/23 від 02 липня 2023 року встановлено недотримання вимог теплозбереження та захисту від атмосферних опадів, належної ОСОБА_1 конструктивних елементів житлового будинку (раніше - квартири АДРЕСА_3 , у зв`язку з демонтажем зблокованого житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (раніше - квартира АДРЕСА_2 ), належного ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Вартість будівельних робіт та необхідних матеріалів для утеплення і захисту від атмосферних опадів, приведення естетичного вигляду будинку становить 196 393,00 грн.
 
Крім іншого, неправомірними діями відповідачів ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, яка полягає в погіршенні умов проживання та пов`язаними з цим переживаннями і тривогою. У нього порушився звичний спосіб життя, тому що він постійно докладає зусиль, необхідних для відновлення свого порушеного майнового права.
 
Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 19 лютого 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 196 393,00 грн майнової шкоди, 15 000,00 грн моральної шкоди та 1 518, 76 грн судового збору.
 
Постановою Рівненського апеляційного суду від 28 травня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 і ОСОБА_4 задоволено. Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 19 лютого 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
 
У липні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Рівненського апеляційного суду від 28 травня 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі основне та додаткове рішення суду першої інстанції. 
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
 
Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, малозначних справ; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
 
Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах (справах незначної складності) та справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності й визначеності у цивільних правовідносинах.
 
Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 дійшов висновку, що припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, який встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис ЦПК України також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.
 
Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому, незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Касаційна скарга не містить обґрунтування наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
 
Посилання заявника на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження не заслуговують на увагу, оскільки з указаних підстав підлягають оскарженню рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, зокрема, у малозначних справах. Тобто такі доводи є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.
 
Верховний Суд зауважує, що обґрунтування касаційної скарги підставами, передбаченими частиною другою статті 389 ЦПК України, не звільняє заявника від обов`язку, у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, обґрунтувати підстави перегляду в касаційному порядку судових рішень у малозначних справах.
 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: категорію справи, ціну та предмет позову, а також значення справи для сторін і суспільства, та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Касаційний перегляд вважається екстраординарним, з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції, які обмежено питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. Повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи.
 
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , подано касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої                                   статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої                               статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , на постанову Рівненського апеляційного суду від 28 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
  Судді:          	  І. Ю. Гулейков                                                    Р. А. Лідовець       Д. Д. Луспеник