Справа № 134/800/24
Провадження № 22-ц/801/1892/2024
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Лабай  О. В.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року	Справа № 134/800/24	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Ковальчука О. В., Шемети Т. М.,
з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до   ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області у складі судді Лабая О. В. від 02 липня 2024 року, 

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом, за яким просила змінити розмір аліментів, визначений рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 12 грудня 2023 року у справі №134/2027/23, що стягуються з неї на користь ОСОБА_2 на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/2 частки усіх видів її заробітку (доходу) на 1/4 частку усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
На обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 12 грудня 2023 року у справі №134/2027/23 з неї на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/2 частки усіх видів її заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення від 07 листопада 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Визнаючи позов у цій справі вона помилково вважала, що зможе сплачувати аліменти у вказаному розмірі. Розраховувала, що зможе влаштуватися на роботу та виплачувати половину заробітної плати на утримання дочки ОСОБА_3 , однак їй не було відомо, що у випадку відсутності доходу аліменти будуть нараховуватись, виходячи із середнього заробітку по Тульчинському району Вінницької області. Крім того на її утриманні перебуває дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована та проживає з нею, батько якої загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 02 липня 2024 року у позові відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що обставини, на які посилалась позивачка як на підставу зменшення розміру аліментів, зокрема відсутність її працевлаштування та наявність на утриманні іншої дитини, існували на час ухвалення рішення від 12 грудня 2023 року у справі №134/2027/23 про стягнення аліментів.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просила рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 02 липня 2024 року скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення позову.
       На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на ті ж обставини, що й в позовній заяві.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.
       Частинами першою – третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд першої інстанції установив, що рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 12 грудня 2023 року (справа № 134/2027/23) стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 листопада 2023 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 7, 8).
На утриманні ОСОБА_1 перебуває також дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження на а. с. 9, витяг з реєстру територіальної громади на а. с. 12), батько якої ОСОБА_5 загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про смерть на а. с. 10).
З листопада 2019 року ОСОБА_1 не працює, з 01 вересня 2021 року по 30 червня 2022 року навчалася в ДНЗ «Крижопільський професійний будівельний ліцей» ( копія трудової книжки на а. с. 13 – 16).
19 січня 2024 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 137/2027/23, виданого 16 січня 2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів в розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 листопада 2023 року і до досягнення повноліття дитиною (а. с. 18).
Згідно із розрахунком Крижопільського ВДВС у Тульчинському районі Вінницької області від 28 лютого 2024 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати аліментів в сумі 20045 грн 00 к. (а. с. 17).
У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі – Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
У частині другій статті 166 СК України установлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини чи інший її законний представник, з яким проживає дитина, може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів одержувач аліментів може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Згідно з частиною четвертою статті 272 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Отже як норма матеріального права, якою регулюються правовідносини сторін, зокрема стаття 192 СК України, так і норма процесуального права, якою передбачена можливість пред`явлення нового позову після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, про зміну їх розміру, пов`язують можливість такої зміни (розміру аліментів чи інших періодичних платежів) саме з обставинами, які виникли після набрання законної сили рішенням про присудження аліментів чи інших періодичних платежів. 
Наявність же неврахованих судом під час ухвалення рішення про присудження аліментів обставин, які впливають на їх розмір, зокрема через неповідомлення таких обставин стороною у справі (у даному випадку відповідачкою ОСОБА_1 ), яка легковажно розраховувала, що зможе знайти роботу та належно виконувати рішення суду, не може бути підставою для зміни розміру аліментів, з огляду на порушення установленого пунктом 7 частини третьої статті 2 ЦПК України принципу обов`язковості судового рішення.
Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.
Фактично позивачка шляхом пред`явлення нового позову намагається переглянути рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 12 грудня 2023 року у справі №134/2027/23, у спосіб, що не передбачений нормами цивільного процесуального законодавства, що є неприпустимим.
Таким чином доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, що є підставами для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
       За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 02 липня 2024 року – без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                О. С. Панасюк

Судді:                                                        О. В. Ковальчук

                                                                       Т. М. Шемета